12.08.2020 Справа № 756/9785/20
Справа пр. №2/756/5065/20
ун. №756/9785/20
У Х В А Л А

12 серпня 2020 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

П. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (10510,00 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично заявляється вісім вимог майнового характеру: про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , про визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , про визнання за позивачем права власності на машиномісце за адресою: АДРЕСА_3 (гараж НОМЕР_1 , загальною площею 14,4 кв м) та про визнання за позивачем права власності на автомобіль Mazda 6, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , про визнання за відповідачем права власності на нежитлове приміщення НОМЕР_4 (група приміщень НОМЕР_5) - офіс в будинку АДРЕСА_3 (приміщення НОМЕР_5, загальною площею 67,4 кв м), про визнання за відповідачем права власності на нежитлове приміщення НОМЕР_4 (група приміщень НОМЕР_6) - офіс в будинку АДРЕСА_3 (приміщення НОМЕР_6 з окремим входом, загальною площею 81,8 кв м), про визнання за відповідачем права власності на автомобіль BMW Х5, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , а також про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в порядку поділу майна подружжя у розмірі 59000,00 грн.

ОСОБА_1 хоч і додає до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 6306,00 грн, проте судовий збір сплачений нею не в повному обсязі, незрозуміло, за які саме вимоги позивачем сплачено судовий збір, чому саме у вказаному розмірі та чим вона керувалась при здійсненні розрахунку судового збору.

Таким чином, позивачеві слід надати суду докази сплати судового збору у розмірі, встановленому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою (1 відсоток ціни позову), а також виходячи з дійсної вартості майна, розподіл якого просить здійснити позивач, та суми компенсації в порядку поділу майна подружжя, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь.

Окрім цього, вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 заявляє, вимоги про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , на машиномісце за адресою: АДРЕСА_3 (гараж НОМЕР_1 , загальною площею 14,4 кв м) та на автомобіль Mazda 6, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , а також про визнання за відповідачем права власності на нежитлове приміщення НОМЕР_4 (група приміщень НОМЕР_5) - офіс в будинку АДРЕСА_3 (приміщення НОМЕР_5, загальною площею 67,4 кв м), на нежитлове приміщення НОМЕР_4 (група приміщень НОМЕР_6) - офіс в будинку АДРЕСА_3 (приміщення НОМЕР_6 з окремим входом, загальною площею 81,8 кв м) та на автомобіль BMW Х5, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , а також про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в порядку поділу майна подружжя у розмірі 59000,00 грн, тобто вимоги майнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Підпунктом а) п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

ОСОБА_1 хоч і зазначає ціну позову у розмірі 7000000,00 грн, проте їй слід вказати ціну позову, виходячи з дійсної вартості майна, розподіл якого просить здійснити позивач, з посиланням на докази на підтвердження зазначених обставин (висновок про вартість майна станом на 2020 рік тощо).

Крім того, за приписами п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен заначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Належність засвідчення копій передбачена Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55, а саме, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності. Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів. Згідно з п. 5.27 вказаної системи передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч вищевказаним законодавчим нормам всі надані позивачем копії письмових доказів (для суду та відповідача) не засвідчені належним чином (відповідність кожної копії письмового доказу оригіналу має бути окремо підтверджена особистим підписом позивача із зазначенням її ініціалів та прізвища, а також дати такого засвідчення), позивачем не зазначено про наявність у неї або іншої особи оригіналів поданих нею письмових доказів (щодо кожного з письмових доказів).

Також за приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та роз`яснень, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Крім того, у своїй постанові від 23 січня 2018 року у справі №460/4286/16-ц Верховний Суд зазначив, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про поділ майна подружжя, тому позов ОСОБА_1 повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими ст. 30 ЦПК України.

Проте позивачем не зазначено посилання на докази на підтвердження вартості нерухомого майна, розподіл якого просить здійснити ОСОБА_1 (зокрема, відсутні висновки про вартість нерухомого майна станом на 2020 рік тощо), що позбавляє суд можливості визначити дійсну вартість указаного нерухомого майна для визначення підсудності даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На виконання зазначеної ухвали позивач повинна подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків у термін до 21 серпня 2020 року, але не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у встановлений строк не будуть усунуті, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Т.В. Андрейчук