Справа № 288/72/20
Провадження № 2/288/144/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

з участю секретаря судових засідань - Костюк О.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказує, що 29 березня між позивачем та ОСОБА_2 було укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 13912 (надалі -Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Toyota», д. н. НОМЕР_1 .

04 квітня 2019 року у м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі -ДТП) з участю автомобіля «Toyota», д. н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo» д. н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач.

15 травня 2019 року постановою Святошинського районного суду м. Києва, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі Страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 58800 гривень 27 копійок.

Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (автомобіль «Toyota», д. н. НОМЕР_1 ) і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована ( ОСОБА_1 ).

ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування.

ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування лише у розмірі 42952 гривень 18 копійок.

Позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою здійснити доплату страхового відшкодування. У відповідь отримали лист в якому надано обґрунтований розрахунок розміру здійсненого страхового відшкодування з посиланням на норми чинного законодавства.

Позивач зазначає, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, для відшкодування шкоди у повному обсязі, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що була здійснена ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі:15848 гривень 09 копійок (58800,27 грн.-42952,18 грн., де 58800,27 грн. -розмір завданої шкоди; 42952,18 грн. - страхова виплата, що була здійснена ПАТ «НАСК «Оранта».

Станом на дату написання позовної заяви відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди.

На підставі вищевикладеного, позивач просить, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» суму відшкодування шкоди у розмірі 15848 гривень 09 копійок та сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 22 січня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю.

Виплатила страхове відшкодування ТДВ «СК «ВіДі -Страхування» на загальну суму у розмірі 42952 гривень 18 копійок з урахуванням зносу, вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 58800 гривень 27 копійок. Судове засідання проводити 10 вересня 2020 року без представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04 квітня 2019 року близько 09 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo» д. н. з. НОМЕР_2 , рухаючись в м. Київ по пр-ту Палладіна в напрямку вул. Стеценка, в порушення вимог п. п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д. н. з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , який зупинився попереду, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів./а.с.11/

Так згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами по справі, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні ДТП визнав. /а.с. 11/

Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року, зокрема, щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 04 квітня 2019 року.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як убачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 04 квітня 2019 року автомобіль «Toyota», д. н. з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ), який має посвідчення водія серії НОМЕР_4 , було забезпечено ТзДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 13912 від 29 березня 2019 року. /а.с. 4-10/

10 квітня 2019 року до ТзДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із Заявою про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/1004.19 звернувся ОСОБА_2 у зв`язку з ДТП, яка с страховим випадком згідно з умовами Договору страхування. /а.с.12/

24 квітня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі Страхового акту № 3368 від 22 квітня 2019 року, виходячи з Рахунку № ВДиС-0017692 від 10 квітня 2019 року та Акту виконаних робіт № ВДиСА-010504 від 29 квітня 2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 58 800, 27 грн. (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот гривень 27 копійок), що підтверджується платіжним дорученням № 1760 від 24 квітня 2019 року./а.с.13-17/

Крім того, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Daewoo» д. н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , було забезпечено ПАТ «НАСК «Оранта» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7611150.

ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» із Заявою про страхове відшкодування вих. № 15/04/8.04/264-19 від 07 червня 2019 року./а.с.18/

09 липня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування лише у розмірі 42952, 18 грн. (сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 18 копійок), що підтверджується випискою з банківського рахунку ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ». /а.с.19/

12 липня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про здійснення доплати страхового відшкодування вих. № 15/04/8.04/317-19 від 12 липня 2019 року. У відповідь на вказану заяву ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» отримало лист вих. № 09-02-07/7179 від 23 липня 2019 року, згідно якого ПАТ «НАСК «Оранта» надало обґрунтований розрахунок розміру здійсненого страхового відшкодування./а.с.21/

У зв`язку з вищевикладеним, маючи намір вирішити дане питання у досудовому порядку та керуючись положеннями ст. 993 ЦКУ, ст. 27 Закону України «Про страхування», ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» направив ОСОБА_1 рекомендованими листами:

- Вимогу вих. № 15/04/8.10/305-19 від 06 вересня 2019 року, яку відповідач отримав 14 вересня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №03 9;

- Лист вих. № 15/04/8.10/401-19 від 29 жовтня 2019 року, яку Відповідач отримав 06 листопада 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 03 3./а.с.22-26/

Отже, для відшкодування шкоди у повному обсязі, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що була здійснена ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі:15848 гривень 09 копійок (58800,27 грн.-42952,18 грн., де 58800,27 грн. -розмір завданої шкоди; 42952,18 грн. - страхова виплата, що була здійснена ПАТ «НАСК «Оранта».

ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» вважає, що відповідач, як винна у ДТП особа, має перерахувати на його користь залишок страхового відшкодування у розмірі 15848 гривень 09 копійок, як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач, доводів у частині незгоди із розміром нарахованої позивачем заборгованості не наводив, розмір відшкодування матеріального збитку у розмірі 58800,27 грн. не спростовував, а посилався виключно на безпідставність позовних вимог у цілому.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно, на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» вважає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

У відповідності до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, до ТОВ «Страхова компанія «ВІДІ Страхування» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі статті 993 Цивільного кодексу України - в порядку суброгації.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на положення статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Згідно із частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, у п.6 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» міститься роз`яснення, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статті 1194 ЦК України: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 03.10.2018 року по справі № 686/17155/15-ц, який підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі № 6-691цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.

Отже, оскільки страховик за полісом виплатив страхове відшкодування, він виконав своє зобов`язання перед потерпілим в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota», д. н. НОМЕР_1 та сумою виплати, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач.

Відповідачем під час судового розгляду у встановленому порядку не доведено необґрунтованості документів позивача щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota», д. н. НОМЕР_1 , та не спростовано викладених у них обставин, при цьому суд сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки статті 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 993, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України;Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди із змінами та доповненнями» та Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; ст. ст. 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (08131, с. Софіївська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, буд. 56, Києво - Святошинського району, Київської області, п/р НОМЕР_6 в АТ «Ощадбанк» філії - Головне управління по м. Києву та Київській області, МФО- 322669, код ЄДРПОУ- 35429675) суму відшкодування шкоди у розмірі 15848 гривень 09 копійок

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (08131, с. Софіївська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, буд. 56, Києво - Святошинського району, Київської області, п/р НОМЕР_6 в АТ «Ощадбанк» філії - Головне управління по м. Києву та Київській області, МФО- 322669, код ЄДРПОУ- 35429675) сплачений судовий збір в розмірі 2102 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко