Номер провадження: 22-ц/813/3280/20
Номер справи місцевого суду: 520/5643/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ТОВ «Кей-Колект» - адвоката Краснопивцева О.К.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лісовської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича,третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

встановив:

11 травня 2018 року позивачка звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до КП «Реєстраційна служба Одеської області», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ТОВ «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38480739 від 01 грудня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідачами в порушення передбачених законом вимог та порядку проведено вказану державну реєстрацію, винесено вказане рішення про державну реєстрацію права власності, яке є незаконним та таким, що має бути скасовано, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14 травня 2018 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Одночасно вказаною ухвалою суду витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії усіх наявних документів щодо державної реєстрації прав власності стосовно нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

08 червня 2018 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли витребувані документи.

10 серпня 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2018 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/5643/18, а саме:

- накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ();

- встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» ставить питання про скасування вище вказаного рішення та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання з`явились лише представник ТОВ «Кей-Колект» - адвокат Краснопивцев О.К. та представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лісовська М.М., інші учасники справи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі Державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О., через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №00, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75000 доларів США у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі, терміном дії з «22» березня 2007 року по «22» березня 2014 року (далі Кредитний договір).

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 22 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. та зареєстрований за №1109, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , житлова площа 61,8 кв.м., загальна площа 94,2 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 серпня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за №2462 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №791136 (далі Іпотечний договір).

Відповідно до умов п. 2.1.1., п.п. 4.2. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. При цьому сторони домовились, що звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодателем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, відповідно до пункту 4.3 Іпотечного договору, у випадках, зазначених в п.п.2.1.1., 2.1.2 цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього Іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.2, іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Так, відповідно до умов п.п. 5.1., 5.2 Іпотечного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, 23 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 березня 2007 року, яким внесено зімни у схему і порядок погашення кредиту.

В подальшому, а саме 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права вимоги, в тому числі й за кредитним договором №0 від 22 березня 2007 року, укладеним з ОСОБА_3 та укладеним до нього Іпотечним договором.

Суд першої інстанції також обгрунтовано встановив, що ОСОБА_3 14 серпня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_4 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1465, у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138092117 від 18 вересня 2018 року, 29 листопада 2017 року реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект», на підставі рішення, індексний номер 38480739 від 01.12.2017 року, згідно якого реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О. вчинив реєстраційну дію і вніс запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» під №23698493 від 29 листопада 2017 року.

Саме вказане рішення державного реєстратора Махоротова І.О. і оскаржується в судовому порядку позивачем ОСОБА_1 .

Так, здійснюючи державну реєстрацію прав власності ТОВ «Кей-Колект» на іпотечне майно, державний реєстратор Махортов І.О. виходив із того, що відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Крім того, за змістом п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Проте, як вбачається з матеріалів отриманої судом реєстраційної справи, перереєстрацію права власності державним реєстратором було здійснено на підставі:

іпотечного договору від 22.03.2007 року;

договору про надання споживчого кредиту від 22.03.2007 року;

додаткової угоди до договору про надання споживчого кредиту від 23.02.2009 року;

договору факторингу від 12.12.2011 року;

вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 07.12.2016 року;

рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.12.2016 року;

відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав від 01.12.2017 року;

інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.12.2017 року;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2017 року;

витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2017 року;

заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тобто, державний реєстратор виходив із того, що 07.12.2016 року ТОВ «Кей-Колект» на ім`я ОСОБА_3 склало вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за вих. №б/н, в якому ТОВ «Кей-Колект» вимагає ОСОБА_3 сплатити борг за кредитним договором №0 від 22.03.2007 року, розмір якого станом на 07.12.2016 року становить 104243 долара 20 центів США. Також попереджено ОСОБА_3 , що ТОВ «Кей-Колект» в порядку ст. 35, 26 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак документів, які підтверджують наявність боргу на момент звернення до державного реєстратора до суду надано не було, та в матеріалах реєстраційної справи такі документі відсутні.

Крім того, матеріали справи взагалі не мають доказів того, що на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кей-Колект» направляв вищевказану вимогу від 07.12.2016 року за вих. №б/н, на адресу позивача ОСОБА_2 .

Доказів того, що ФОП ОСОБА_6 здійснює функції та наділений повноваженнями на відправлення кореспонденції від імені ТОВ «Кей-Колект», копія якого мається в матеріалах справи (а.с.98), матеріали реєстраційної справи не містять і до суду таких доказів не надано.

Більше того, у позовній заяві позивачка зазначила, що взагалі не отримувала жодного повідомлення від ТОВ «Кей-Колект» про намір звернення стягнення на предмет іпотеки і зазначені доводи позивача матеріалами справи не спростовані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» державним реєстратором здійснювалась державна реєстрація права власності на спірний предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» за відсутності належного підтвердження вручення ОСОБА_3 повідомлення.

З цих підстав суд дійшов правильного висновку про те, що державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О. вчинив реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів на підтвердження того, що письмові вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки надсилалась позивачці ОСОБА_3 і були нею отримані.

Крім того, вчиняючи вказану реєстраційну дію, державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О. взагалі не перевірив безспірність заборгованості по наданим документам, у зв`язку з чим безпідставно визнав право власності на вищевказане нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект».

Суд також правильно зазначив, що із врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 94,2 кв.м., в матеріалах справи наявні докази, що дане майно використовується позивачем та членами її сім`ї як місце його постійного проживання, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач в силу зазначених положень Закону не мав можливості вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно.

Слід також вказати, що за змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, а також ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра