Справа № 513/1263/19
Провадження № 2/513/64/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., третьої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Саратської селищної ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Саратська районна державна адміністрація Одеської області, про визнання свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації частково недійсними та їх часткове скасування, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

скасувати розпорядження Саратської селищної ради від 21 лютого 2003 року № 1006 в частині передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м у приватну спільну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_1 єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

визнати частково недійсним та частково скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане 05 березня 2003 року Саратською селищною радою, в частині посвідчення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

вважати ОСОБА_2 таким, що не використав приватизаційних чеків для приватизації житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 .

скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 36416786 від 01.08.2017 року 17:08:43;

скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він перебуває на військовій службі у Збройних силах України, проходить службу у в/ч НОМЕР_1 м. Чернівці. На його утриманні знаходиться сім`я у складі: дружини ОСОБА_3 , 1986 року народження, та доньки ОСОБА_4 , 2014 року народження.

У 2018 році у відповідності до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він почав збирати відповідні документи для отримання жилого приміщення та дізнався, що у 2003 році на його ім`я була здійснена приватизація 1/2 частини квартири в смт. Сарата Одеської області відповідно до розпорядження Саратської селищної ради від 21 лютого 2003 року № 1006.

На підставі даного розпорядження було видано свідоцтво про право власності на квартиру від 05 березня 2003 року, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м., належить на праві спільної сумісної власності йому та його матері, ОСОБА_1 у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному.

На момент приватизації квартири він був повнолітнім, про такі дії своєї матері на той час не знав, бажання отримати в порядку приватизації у власність частину даної квартири не висловлював, заяву на приватизацію не писав, матір не уповноважував приймати такі серйозні рішення замість нього. Позивач не зареєстрований і вже понад 13 років не проживає у зазначеній квартирі та не користується нею.

Крім того, він дізнався про те, що у 2017 році право власності на 1/2 частини зазначеної квартири було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ним та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Проте, державний реєстратор не встановила обсяг повноважень ОСОБА_1 для державної реєстрації прав, чим порушила Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки позивач особисто не звертався і не подавав документи для державної реєстрації прав та не уповноважував ОСОБА_1 на проведення реєстраційних дій від його імені.

Проведення приватизації вищевказаної квартири з порушенням законодавства України, видача свідоцтва про право власності на це житло та реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечить правам та законним інтересам позивача на отримання житла по місцю проходження військової служби.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 49).

Представник відповідача Саратської селищної ради Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а.с. 50).

Третя особа ОСОБА_1 у суді позов визнала, не заперечувала проти його задоволення.

Представник третьої особи Саратської районної державної адміністрації Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 51).

Вислухавши пояснення третьої особи ОСОБА_1 , дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сарата Одеської області, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

В Розпорядженні Саратської селищної ради Одеської області від 21 лютого 2003 року зазначено, що від квартиронаймача ОСОБА_1 надійшла заява на приватизацію квартири АДРЕСА_2 . Після розрахунків та розгляду матеріалів комісія вирішила: клопотання квартиронаймача ОСОБА_1 задовольнити та передати квартиру АДРЕСА_3 , в спільну власність. Зобов`язано бюро по приватизації державного житлового фонду в десятиденний строк оформити свідоцтво про право власності квартири та свідоцтва на отримання житлових чеків на суму 1 гривня 75 копійок. Саратському ПУЖКХ в десятиденний строк укласти договір з ОСОБА_1 на участь в витратах на обслуговування квартири (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 05 березня 2003 року, квартира АДРЕСА_4 , належить на праві спільної власності в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вартість квартири на момент приватизації складає 7 гривень 61 копійка (а.с. 12).

З копій приватизаційних платіжних доручень № 33/3 та 34/3 від 07 березня 2003 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доручили Саратському відділенню Ощадбанку перерахувати належні їм суми житлових чеків в сумі по 3 гривні 32 копійки з кожного на рахунок Саратської селищної ради в Одеській області. Реєстраційний номер договору купівлі-продажу № 1006, дата отримання 21 лютого 2003 року, ціна об`єкту приватизації 7 гривень 51 копійка (а.с. 53, 54).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93655716 04.08.2017 року, 27 липня 2017 року від ОСОБА_1 надійшла заява з реєстраційним номером 23425013 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеної заяви державним реєстратором Саратської районної державної адміністрації Одеської області за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частку зазначеного об`єкту нерухомого майна. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, видане 05.03.2003 року органом приватизації Саратської селищної ради (а.с.26).

З довідки № 1567 від 06.11.2019 року вбачається, що капітан ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 в м. Чернівці (а.с. 29).

Довідка № 1566 від 06.11.2019 року підтверджує, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться сім`я у складі: дружина ОСОБА_3 , 1986 року народження, та донька ОСОБА_4 , 2014 року народження (а.с.28).

Згідно до витягу з особової справи від 21 листопада 2019 року, вислуга років капітана ОСОБА_6 в календарному обчисленні складає 21 років 05 місяців (а.с.27).

Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-ХІІ (далі Закон № 2482-ХІІ), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 2 Закону № 2482-ХІІ до об`єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону № 2482-ХІІ приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно частин 4, 5 ст. 5 Закону № 2482-ХІІ, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.5. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до частин 2 ст. 4 Закону № 2482-ХІІ житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

За змістом ст. 8 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з житлово-комунального господарства від 15 вересня 1992 року (яке було чинним в 2003 році на момент приватизації вищезазначеної квартири), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно п.23 зазначеного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Проведення приватизації спірної квартири без згоди позивача суперечить положенням частини 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, згідно якої передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Відповідно до частини 11 ст.8 Закону № 2482-ХІІ, спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

На момент отримання даного свідоцтва про право власності на житло позивач був повнолітнім, йому виповнилось 22 роки, письмову згоду на приватизацію вищевказаної квартири він не надавав, заяву на приватизацію вказаної квартири не писав.

Саме через те, що мати позивача без його згоди включила його до приватизації даної квартири, позивач в подальшому позбавлений права приймати участь у приватизації іншого житла, що порушує його права.

Таким чином, розпорядження Саратської селищної ради від 21 лютого 2003 року № 1006 в частині передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м у приватну спільну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить скасувати, а свідоцтво про право власності на житло від 05 березня 2003, видане Саратською селищною радою Одеської області належить визнати частково недійсним в частині, що стосується права власності ОСОБА_2 .

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежує права позивача на отримання квартири та реалізацію в майбутньому права на приватизацію.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства.

Отже, після винесення рішення про часткове скасування вищевказаного розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, права позивача будуть відновлені.

За змістом частини 1 ст. 20 Закону України № 1952-ІУ від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон № 1952-ІУ) заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Встановлення особи громадянина України здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус

Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови підписання її заявником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державним реєстратором встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, яка уповноважена діяти від імені юридичної особи.

Судом встановлено, що позивач особисто не звертався і не подавав державному реєстратору документи для державної реєстрації прав та не уповноважував ОСОБА_1 на проведення реєстраційних дій від його імені.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України № 1952-ІУ, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Абзацом 4 частини 1 статті 6 Закону України № 2482-ХІІ визначено, що незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Другої світової війни, воїни-інтернаціоналісти, особи з інвалідністю I і II груп, особи з інвалідністю з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

З посвідчення серії НОМЕР_4 , яке видане Управлінням соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_7 є ветераном праці, а тому за положеннями абзацу 4 частини 1 ст. 6 Закону № 2482-ХІІ має право незалежно від розміру загальної площі на безоплатну передачу у власність займаної нею квартири. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_1 єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , також підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 1-15, 76, 81, 89, 95, 141, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Скасувати розпорядження Саратської селищної ради від 21 лютого 2003 року № 1006 в частині передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м у приватну спільну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 13.12.2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним та частково скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане 05 березня 2003 року Саратською селищною радою, в частині посвідчення права спільної часткової власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянину України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 05.06.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 05.06.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , таким, що не використав приватизаційних чеків для приватизації житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 36416786 від 01.08.2017 року 17:08:43;

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 31 січня 2020 року.

Суддя А. І. Бучацька