Провадження №22-ц/812/1234/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання:

за участі боржника ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 , представника стягувача Пугаченка С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-193-05 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Рак Лариси Миколаївни у приміщенні цього суду 09 червня 2020 року, повний текст якої складений12 червня 2020 року, за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль Ольги Миколаївни,

у с т а н о в и л а :

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Скарга з врахуванням уточнень обґрунтована тим, що в провадженні Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 59709812 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-193-05, виданого 22 лютого 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, починаючи з 10 лютого 2005 року і до повноліття дитини.

06 лютого 2020 року він отримав з відділу ДВС розрахунок заборгованості з аліментів станом на вересень 2019 року у розмірі 89991 грн. 80 коп., не погоджуючись з яким він 13 лютого 2020 року подав до ДВС заяву про перерахунок заборгованості з аліментів, оскільки виконавцем не були враховані суми, які він сплачував стягувачці. 14 лютого 2020 року він отримав новий розрахунок про заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп., при цьому виконавцем була допущено арифметичну помилку; в подальшому державним виконавцем складались декілька уточнених розрахунків, крім того, заборгованість з аліментів була нарахована відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного Кодексу України, а саме - за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Разом з тим зазначена норма закону набрала законної сили 03 липня 2018 року і, відповідно до ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі, а відтак й не може застосовуватися до правовідносин з виконання виконавчого листа, який видано 22 лютого 2005 року. Посилаючись на викладене, заявник просив визнати дії державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль О.М неправомірними в частині складання розрахунків заборгованості з аліментів: на суму 89991 грн. 80 коп. без номеру та дати; на суму 80 759 грн. 28 коп. без номера та дати; на суму 78 491 грн. 72 коп. від 10 березня 2020 року; на суму 192477 грн. 53 коп. від 23 березня 2020 року; на суму 158234 грн. 98 коп. від 07 квітня 2020 року, визнати протиправними і скасувати вказані розрахунки заборгованості з аліментів, визнати неправомірними дії в частині нарахування заборгованості з аліментів за період з початку 2009 року по 16 вересня 2019 року та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині неврахування всіх документів на підтвердження надання утримання сина ОСОБА_4 .

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року замінено неналежного суб`єкта оскарження у справі (Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса)) на належного суб`єкта оскарження державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль Ольгу Миколаївну.

Боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, уточнивши, що суму заборгованості зі сплати аліментів повинно бути стягнуто з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання і до досягнення дитиною повноліття.

Державний виконавець Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль О.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги посилаючись на те, що під час здійснення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, хоча й не заперечувала проти того факту, що у першому розрахунку заборгованості, який не направлявся на виконання, нею було допущено технічну помилку в частині строку нарахування, а в подальшому в розрахунку в частині розміру заборгованості.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, надавши заяву про розгляд справи без її участі.

У відзивах на первісну скаргу та уточнені скарги ОСОБА_3 вказувала, що вважає її необґрунтованою та безпідставною, посилаючись на те, що вирішуватися даний спір має в порядку позовного провадження. Також наголошувала на хибності тверджень боржника та його представника щодо відсутності зворотної дії в часі положень ст. 194 СК України, вважаючи, що розрахунок заборгованості з аліментів державним виконавцем повинен був складений саме за період з 02 серпня 2009 року по 02 серпня 2019 року, також зазначила, що боржником не надано суду належних доказів щодо добровільного виконання рішення суду. За такого просила відмовити у задоволенні скарги та стягнути з боржника на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9100 грн.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України, яка була чинною на день пред`явлення виконавчого листа до виконання, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки розрахунок заборгованості з аліментів державним виконавцем був складений за період з 02 серпня 2009 року по 02 серпня 2019 року, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяла у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Також суд вважав, що оскільки заявник не погоджується з розміром нарахованої заборгованості з аліментів, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру вказаної заборгованості, який підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про наявність між сторонами виконавчого провадження спору про право, який підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства, є помилковим і поставлене ним питання щодо незгоди із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості має здійснюватися в порядку, передбаченому ЦПК України для судового контролю за виконанням судових рішень. Крім того, заявник зазначив, що не погоджується з висновком суду про застосування положень частини 1 статті 194 СК України щодо строку здійснення розрахунку заборгованості по аліментам і вважає, що для розрахунку його заборгованості не можна застосувати положення вказаної норми закону, яка не діяла на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що не згодна з апеляційною скаргою та вважає правильним висновки суду першої інстанції.

Відзив мотивований тим, що твердження заявника стосовно дії положень частини 1 статті 194 СК України суперечать вимогам закону та інтересам сина ОСОБА_4 , на утримання якого були стягнуті аліменти, надані заявником докази щодо сплати аліментів після ухвалення рішення суду про покладення такого обов`язку є неналежними та недопустимим, а заявлені ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця вимоги свідчать про те, що між сторонами виник спір про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення боржника та його представника, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статті 263 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено також у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, на виконанні в Очаківському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 59709812, з примусового виконання виконавчого листа № 2-193-05р., виданого 22 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше за неоподаткований мінімум доходів громадян, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2005 року і до повноліття дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернулася до Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. від 06 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59709812 з виконання вказаного вище виконавчого листа, яку було направлено сторонам виконавчого провадження, що підтверджується листом від 06 серпня 2019 року № 14.17-36/2-12397 (том 1, а.с. 188).

27 серпня 2019 року вказане виконавче провадження постановою державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1, а.с. 191).

27 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. про закінчення виконавчого провадження № 59709812 від 27 серпня 2019 року (том 1, а.с. 16-24).

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року у задоволенні вказаної скарги було відмовлено (том 1, а.с. 69-70).

24 січня 2020 року постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року скасовано та постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_3 задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову державного Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. про закінчення виконавчого провадження № 59709812 від 27 серпня 2019 року (том 1 а.с., 100-103).

05 лютого 2020 року постановою державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-193-05 (том 1, а.с.198).

Державним виконавцем ДВС Скриль О.М. здійснено розрахунок заборгованості без номеру та дати, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 89991 грн. 80 коп. (том 1, а.с. 143).

Державним виконавцем ДВС Скриль О.М. після звернення ОСОБА_1 із заявою про перерахунок заборгованості з аліментів проведено перерахунок заборгованості, і відповідно до розрахунку № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, станом на вересень 2019 року, нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп. (том 1, а.с. 144-147).

В подальшому державним виконавцем складалися уточнені розрахунки заборгованості, а саме: уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становила 80759 грн. 28 коп. (том 1, а.с. 230-233), уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-9965 від 10 березня 2020 року, згідно з яким вказана заборгованість станом на вересень 2019 року становила 78491 грн. 72 коп. (том 2, а.с. 2-6), уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 , з врахуванням отриманих платником аліментів доходів, станом на вересень 2019 року становила 192477 грн. 53 коп. (том 2, а.с. 16-21), уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-12452 від 07 квітня 2020 року, згідно з яким заборгованість зі сплати ОСОБА_1 , з врахуванням отриманих платником аліментів доходів, станом на вересень 2019 року становить 158234 грн. 98 коп. (том 2, а.с. 37-41).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. 1404-VІІІ (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Законом передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами та порядком нарахування такої заборгованості, зокрема зазначає про незгоду із проведенням розрахунку за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа на підставі частини 1 статті 194 СК України у редакції закону на час звернення із виконавчим листом до виконавчої служби.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України (у редакції закону, що є чинною на день звернення ОСОБА_3 до державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ), відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що між сторонами виконавчого провадження (стягувачем і боржником) виник спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, тому такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Проте вказаний висновок суду є помилковим та суперечить нормам матеріального та процесуального права, а аргументи щодо такого в апеляційній скарзі заслуговують на увагу.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 8 статті 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладений правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Аналогічні висновки щодо подібних правовідносин викладені Верховним Судом у постановах: колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року по справі №464/6206/18 (провадження № 61-18142св19) та колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року по справі № 645/5637/15-ц (провадження № 61-23011св19).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у цій справі підлягає вирішенню судом лише у порядку позовного провадження і що саме це є підставою для відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд обмежившись посиланням на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження, при цьому не встановив, чи є подана скарга обґрунтованою, або ж, чи відповідали дії державного виконавця вимогам закону. За такого справа судом фактично не була розглянута.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, провівши розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року (без номера та дати) визначив її у розмірі 89991 грн. 80 коп. (том 1, а.с. 143). В подальшому державним виконавцем неодноразово проводились перерахунки цієї заборгованості у зв`язку із наданням платником аліментів доказів їх сплати, виявленими у розрахунках описками та арифметичними помилками, які допущені державним виконавцем, та надходження до державного виконавця відомостей щодо розміру отриманих ОСОБА_1 доходів за період з 2009 по 2019 роки.

Остаточно державним виконавцем проведений розрахунок заборгованості під час розгляду судом першої інстанції даної скарги 07 квітня 2020 року № 101-35/2-12452 за період з серпня 2009 року по вересень 2019 року, відповідно до якого розмір заборгованості становить 158 234 грн. 08 коп. (том 2, а.с. 38-41).

Колегія суддів дійшла висновку, що розрахунки заборгованості, а саме - розрахунок без номера та дати, згідно із яким заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 89991 грн. 80 коп.; розрахунок за № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, яким станом на вересень 2019 року нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп.; розрахунок за № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 80759 грн. 28 коп.; № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп. не відповідають вимогам закону щодо строку та порядку нарахування такої заборгованості.

Так, частиною 1 статті 194 СК України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно із копією заяви ОСОБА_3 про примусове виконання рішення (том 1, а.с. 187) оригінал виконавчого листа по справі № 2-193-05р. щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 надійшов на виконання до Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 02 серпня 2019 року. Тому, з урахуванням положень частини 1 статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, тобто з 02 серпня 2009 року.

Між тим, всупереч наведеним положенням СК України перший розрахунок заборгованості ОСОБА_1 на суму 89991 грн. 80 коп., а також розрахунки заборгованості за № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, яким станом на вересень 2019 року нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп.; розрахунок за № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 80759 грн. 28 коп., проведені за період з січня 2009 року, що перевищує визначений законом максимальний строк розрахунку заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів на дитину.

Крім того розрахунки заборгованості за № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 80759 грн. 28 коп. та № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп. також не відповідають вимогам закону, оскільки мають технічні та арифметичні помилки, що підтверджено листами державного виконавця від 02 березня 2020 року № 101-35/2-9392 (том 1, а.с. 229) та від 07 квітня 2020 року № 101-35/2-12452 (том 2, а.с. 37).

За такого вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними проведених у виконавчому провадженні № 59709812 державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль О.М. розрахунків заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 2-193-05р., виданого 22 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області, а саме: без номеру та дати, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 89991 грн. 80 коп.; № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, яким станом на вересень 2019 року нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп.; № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 80759 грн. 28 коп.; № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів зауважує, що достатнім, ефективним та належним для захисту та відновлення прав заявника є саме такий спосіб захисту як визнання неправомірними зазначених розрахунків заборгованості, оскільки він відповідає положенням статті 451 ЦПК України, тоді як вимоги скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними в частині складання розрахунків заборгованості з аліментів, скасування вказаних розрахунків заборгованості з аліментів, визнання неправомірними дій в частині нарахування заборгованості з аліментів за період з початку 2009 року по 16 вересня 2019 року та визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині неврахування всіх документів на підтвердження надання утримання сина ОСОБА_4 є неналежними способами захисту у спірних правовідносинах.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними розрахунків заборгованості, проведених державним виконавцем за № 101-35/2-9965 від 10 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість станом на вересень 2019 року становить 78491 грн. 72 коп., за № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скарга ОСОБА_1 не містить переконливих доводів щодо неправомірності цих двох розрахунків заборгованості.

Зокрема, посилання на те, що державним виконавцем частково не були враховані надані платником аліментів докази здійснення ним виплат аліментів на утримання сина, мають неконкретний характер. Заявником не наведено доказів, які квитанції або інші фінансові документи надавались державному виконавці і не були враховані останнім при визначенні суми заборгованості за аліментами, з яких підстав ОСОБА_1 вважає такі дії неправомірними. Власного розрахунку заборгованості по аліментам останнім не наводиться, що позбавляє колегію суддів дати належну оцінку запереченням заявника.

Таким чином, розрахунки заборгованості від 10 березня 2020 року та від 23 березня 2020 року здійснені державним виконавцем в межах строку, визначеного частиною 1 статті 194 СК України, та з урахуванням вимог статті 195 СК України, зокрема щодо врахування нових відомостей про отримані боржником доходи (том 2, а.с. 22-35) та надані ним докази часткової оплати аліментів.

Достатніх та допустимих доказів протилежного заявником не надано, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірними розрахунків заборгованості, проведених державним виконавцем за № 101-35/2-9965 від 10 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість станом на вересень 2019 року становить 78491 грн. 72 коп., за № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп.

Оскільки суд неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвала суду в силу положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням постанови про задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірними проведених у виконавчому провадженні № 59709812 державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль О.М. розрахунків заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 2-193-05р., виданого 22 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області, а саме: без номеру та дати, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 89991 грн. 80 коп.; № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, яким станом на вересень 2019 року нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп.; № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становить 80759 грн. 28 коп.; № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість станом на вересень 2019 року становить 192477 грн. 53 коп. У задоволенні решти вимог скарги слід відмовити.

Колегія суддів відхиляє інші аргументи апеляційної скарги.

Стосовно дії положень частини 1 статті 194 СК України в часі слід зазначити наступне.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон № 2475-УШ).

Відповідно до п.3 Закону № 2475-У1ІІ У Сімейному кодексі України у «частині першій статті 194 слова «три роки» замінені словами «десять років».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28 серпня 2018 року частиною 1 статті 194 СК України установлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Стягувач ОСОБА_3 із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-193-05, виданого 22 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області, звернулась 02 серпня 2019 року. Відповідно, розрахунок заборгованості по аліментах повинен бути зроблений державним виконавцем за період з 02 серпня 2009 року до 02 серпня 2019 року.

Крім того, боржник ОСОБА_1 у передбаченому статтями 12, 81 ЦГІК України порядку не надав доказів добровільного виконання рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі.

Боржник був обізнаний про наявність вказаного рішення, а тому зобов`язаний незважаючи на пред`явлення виконавчого документа до виконання сплачувати аліменти на утримання дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати аліменти, в тому числі за час, коли їх не було стягнуто до пред`явлення виконавчого листа до виконання - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ураховуючи викладене, внесення змін до СК України в частині визначення граничного строку стягнення аліментів до пред`явлення виконавчого документа на виконання у десять років є підставою для розрахунку розміру заборгованості з аліментів, які стягуються за рішенням суду, у відповідність до статті 194 СК України. Таке не свідчить про підвищення відповідальності боржника, але визначає правила стягнення аліментів за минулий час.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 щодо неправомірності нарахування аліментів за попередні 10 років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до помилкового тлумачення скаржником законодавства.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

У справі наявні докази наступних судових витрат, які здійснені її учасниками.

Стягувачем в суді першої інстанції надані докази здійснення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 9100 грн., а саме: за вивчення матеріалів скарги 700 грн., усну консультацію 700 грн., за написання відзиву 3500 грн., за вивчення матеріалів скарги в уточненій редакції 700 грн., усну консультацію щодо скарги в уточненій редакції 700 грн., складання відзиву на скаргу в уточненій редакції 2800 грн.

Заявник ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив 420 грн. 20 коп. судового збору.

З огляду на те, що апеляційним судом за наслідками перегляду справи апеляційна скарга та вимоги скарги ОСОБА_1 задоволені частково, колегія суддів вважає за необхідне пропорційно розміру задоволених вимог провести розподіл судових витрат, стягнувши з Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), , на користь ОСОБА_1 частину сплаченого останнім за подання апеляційної скарги судового збору - 210 грн., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль Ольги Миколаївни задовольнити частково.

Визнати неправомірними проведені державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Скриль Ольгою Миколаївною у виконавчому провадженні № 59709812 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-193-05р., виданого 22 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області, розрахунки заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів: без номеру та дати, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на вересень 2019 року становить 89991 грн. 80 коп.; № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, яким станом нарахована заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп.; № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість становить 80759 грн. 28 коп.; № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість становить 192477 грн. 53 коп.

Відмовити у задоволенні вимог скарги в частині: визнання неправомірними складання державним виконавцем розрахунків заборгованості з аліментів; скасування розрахунків заборгованості з аліментів; визнання неправомірними дій в частині нарахування заборгованості з аліментів за період з початку 2009 року по 16 вересня 2019 року та визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в частині неврахування всіх документів на підтвердження надання утримання сина ОСОБА_4 , а також у визнанні неправомірним розрахунків заборгованості з аліментів: № 101-35/2-9965 від 10 березня 2020 року, згідно із яким заборгованість складає 78491 грн. 72 коп. та № 101-35/2-12452 від 07 квітня 2020 року, згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів становить 158234 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. судових витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути з Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 210 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 23 вересня 2020 року