Справа № 138/1026/20
Провадження №:2/138/417/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2020 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі головуючого судді Холодової Т.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову вказала, що вона проживає одиноко, є пенсіонером, ветераном праці, членом сім`ї померлого ветерана війни, не має власного житла, проживає в будинку, який належить відповідачу. На даний час позивач має незадовільний стан здоров`я та потребує додаткових матеріальних витрат на обстеження, лікування та медикаменти. Відповідач працює, має стабільний дохід, жодних зобов`язань не несе, проте не надає матеріальну допомогу на утримання позивача, а навпаки вживає заходи для виселення позивача з будинку, в якому вона проживає, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.04.2020 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами.

02.06.2020 до суду надійшла заява відповідача, в якій остання з посиланням на п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання заяви) повідомила суд про намір подати відзив на позовну заяву та докази, які відповідач намагається отримати на спростування викладених в позові обставин.

Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подала. Станом на 06.08.2020 відзив, а також заява про продовження процесуальних строків до суду не надходили, що відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

У частині перші статті 204 СК України зазначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером з 26.07.2006 (а.с. 5) та отримує пенсію у розмірі 4086,81 грн., що підтверджується копією довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.03.2020 № 4814 (а.с.8). Вказані докази доводять факт непрацездатності позивача.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

З викладеного вбачається, що позивач отримує пенсію, розмір якої більш ніж у два рази перевищує прожитковий мінімум, встановлений державою для осіб, які втратили працездатність, а тому відсутні обставини вважати, що ОСОБА_1 з цих підстав потребує матеріальної допомоги на утримання в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.

Жодні докази на підтвердження того, що матеріальний стан позивача не забезпечує її існування, останньою надані не були.

При цьому письмові покази сусідів позивача, подані до суду 26.05.2020, суд не бере до уваги відповідно до приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, так як копія такого доказу також подана суду, а підтвердження надсилання (надання) копії такого доказу відповідачу - відсутнє.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на даний час позивач має незадовільний стан здоров`я та потребує додаткових матеріальних витрат на обстеження, лікування та медикаменти.

На підтвердження вказаних обставин позивачем додані копії консультативного висновку спеціаліста від 09.11.2018 № 426 (а.с.9), довідки від 20.03.2020 Могилів-Подільського МЦПМД, виписки із медичної карти від 03.03.2020 № 1223 (а.с.11), протоколу УЗД від 17.09.2012 та копії фіскальних чеків на придбання позивачем ліків для лікування.

Суд відхиляє такі докази як підтвердження наявності підстав для задоволення позову, так як позивачем були заявлені позовні вимоги в межах статей 202 та 205 СК України щодо стягнення аліментів на утримання, а вимоги щодо стягнення витрат, пов`язаних з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю відповідно до ст. 203 СК України позивачем не заявлялися та суду не доводилися.

Отже, судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, позивач дійсно є непрацездатною особою, отримує пенсію, розмір якої складає 4086,81 грн., однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем і в ході розгляду справи. А як зазначалось вище, сам по собі факт непрацездатності (перебування в пенсійному віці та отримання пенсії) не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку надання матеріальної допомоги, так як позивач повинна довести необхідність отримання такої допомоги.

За таких підстав, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, недоведеним, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи про те, що відповідач, будучи власником житла, в якому проживає позивач, звернулась до суду з позовом про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а також докази позивача про оплату нею комунальних послуг, є безпідставними та не мають правового значення для вирішення цього спору про стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_2 наділена правом вільного розпорядження своїми правами, в тому числі і правом звернення до суду за захистом своїх прав, а ОСОБА_1 також не позбавлена можливості звернутись до відповідача з відповідним позовом про стягнення витрат на утримання належного відповідачу майна.

Також суд зазначає, що оскільки аліменти є періодичними платежами, то відмова у зазначеному позові не перешкоджає новому зверненню до суду з наданням відповідних доказів матеріальної потреби позивача.

На підставі викладеного вище та керуючись п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.0005.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 202 ч. 1 СК України, ст. ст. 7 ч. 13, 12, 76-81, 83 ч. 9, 141 ч. 6, 178 ч. 8, 247 ч. 2, 259 ч. 1, 2, 263-265, 273, 279 ч. 5, п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення»ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити.

Судові витрати у виді судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Т.Ю. Холодова