Номер провадження: 22-ц/813/6459/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року у складі судді Маломуж А.І.,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач працював на посаді кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого об`єднання інформативно-аналітичних програм в Українське телебачення головної редакції кореспондентської мережі Державної телерадіокомпанії України. Відповідно до наказу №345-к від 15.06.2016 його було звільнено з 30.06.2016 з вказаної посади у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці- скорочення штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі № 520/9267/16-ц його поновлено на роботі на посаді кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого об`єднання інформативно-аналітичних програм в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 по 03.05.2017 в розмірі 25 314,10 грн., невиплачену заробітну плату за період з 01.06.2015 по 30.06.2016 у розмірі 29 928,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Рішення набрало законної сили. Враховуючи, що станом на 03.12.2018 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» не виконало свого обов`язку в частині поновлення на роботі та виплати заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві для примусового виконання рішення суду. З наказом про поновлення на роботі позивач був ознайомлений лише 08.01.2019, у зв`язку з чим він вважає, що не можна вважати період з 05.05.2017 по 08.01.2019 прогулом, адже він не був повідомлений про фактичний допуск до роботи у зв`язку з чим просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення та компенсацію втрати заробітної плати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020 позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 про поновлення на роботі у справі № 520/9267/16-ц за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 без врахування сплати податків та обов`язкових платежів у розмірі 53779 грн. 02 коп. Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 12 338 грн. 31 коп.

Не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 про поновлення на роботі у справі №520/9267/16-ц за період з 05.05.2017 по 08.01.2019, стягнувши з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток без врахування сплати податків та обов`язкових платежів у розмірі 110 508,26 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щосередній заробіток за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 необхідно вираховувати виходячи із посадового окладу у розмірі 1727,19 грн., надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу - 863,59 грн. та надбавки за почесне звання «Заслужений журналіст України» у розмірі 5% від посадового окладу - 86,36 грн., а всього - 2 677,14 грн. Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі №520/9267/16-ц за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 становить 15 540,16 грн. (без вирахування податків, зборів та інших платежів). Середній заробіток за період з 30.10.2017 по 08.01.2019 обчислюється з іншого розміру місячної заробітної плати, що Київським районним судом м. Одеси залишено поза увагою та призвело до часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до наказу ПАТ «НСТУ» від 30.10.2017 №1066-к позивача поновлено на роботі з посадовим окладом 4 600,00 грн., надбавкою за почесне звання «Заслужений журналіст України» у розмірі 5% від посадового окладу - 230,00 грн., надбавкою за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу - 1 840,00 грн. Тобто, з 30.10.2017 заробітна плата (з урахуванням надбавок) становила 6 670,00 грн. Позивач зазначає, що вказану заробітну плату не отримував з вини ПАТ «НСТУ» у зв`язку з невиконанням ним рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі № 520/9267/16-ц про поновлення його на роботі. Згідно з абз. 3 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 №100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так як позивачу з 30.10.2017 було встановлено новий посадовий оклад та нові розміри надбавок, то середній заробіток починаючи з 30.10.2017 повинен розраховуватися з урахуванням сум, передбачених у наказі ПАТ «НСТУ» від 30.10.2017 №1066-к. Той факт, що позивач не приступив до роботи у ПАТ «НСТУ» після 30.10.2017 у даному випадку не має значення для розрахунку розміру середнього заробітку так як даний факт спричинений виключно діями та бездіяльністю відповідача, який не повідомив позивача про поновлення його на роботі та не забезпечив його усім необхідним для виконання трудових обов`язків. Крім того, положення абз. 3 п. 4 Порядку №100 застосовуються залежно від факту безпосереднього виконання працівником своїх трудових обов`язків (відсутні такі умови/підстави застосування). Отже, розрахунок середнього заробітку за період з 30.10.2017 по 08.01.2019 повинен бути здійснений з урахуванням сум, що передбачені у наказі ПАТ «НСТУ» від 30.10.2017 №1066-к. Викладене вище узгоджується з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №686/22682/16-ц, провадження №61-21609св18. Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі №520/9267/16-ц за період з 30.10.2017 по 08.01.2019 становить 94 968,10 грн. (без вирахування податків, зборів та інших платежів). Загальна сума середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки виконання судового рішення у справі № 520/9267/16-ц за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 без врахування сплати податків та обов`язкових платежів становить 110 508, 26 грн.

Не погодившись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.03.2020, ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулося з апеляційною скаргою в якій просило рішення скасувати, постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі № 520/9267/16-ц встановлено, що посадовий оклад ОСОБА_1 складав 1727,19 грн., а середній заробіток становить 25314,1 грн. за 255 робочих днів, тобто 99,27 грн/робочий день. Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції мав виходити з того, що розмір середньоденної плати ОСОБА_1 становить 99,27 грн/робочий день і дана обставина не підлягає доказуванню, оскільки встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, у цивільній справі № 520/9267/16-ц, в якій беруть участь ті самі особи. Отже, судом першої інстанції допущено порушення ч. 4 ст. 82 ЦПК України та п. 8 Порядку №100. 30.10.2017 ПАТ «НСТУ» видано наказ №1066-к «Про поновлення ОСОБА_2 ». Таким чином, періодом, за який може бути стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, є 05.05.2017 -30.10.2017. Отже, судом невірно встановлено період, за який може бути стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення має здійснюватися шляхом множення кількості робочих днів за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 на середньоденну плату (99,27 грн.). Кількість робочих днів за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 становить 122 дні. Таким чином, судом першої інстанції не встановлено кількість робочих днів за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 та як наслідок невірно розраховано розмір середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не входить до структури заробітної плати. До аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2019 у справі № 910/4518/16. Враховуючи той факт, що з моменту видання наказу про поновлення позивача (30.10.2017) до 08.01.2019 позивач не приступив до виконання трудових обов`язків, а тому у ПАТ «НСТУ» відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_3 заробітної плати. Виплата позивачу середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини ходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені як об`єкти виплат, що підлягають індексації, зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний, а не разовий характер. Оскільки з відповідачем належним чином проведено розрахунок при звільненні, виплачено йому всі суми, то не можна погодитися із висновком про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». До аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 755/10218/17. Судом першої інстанції встановлено, що середньомісячний заробіток позивача за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 становить 2 677,14 грн. Проте, задовольняючи позов в частині стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати суд першої інстанції погодився з розрахунком позивача. В даному розрахунку зазначено, що з листопада до січня 2019 року сума заробітної плати позивача становить 6670,00 грн. Враховуючи, що компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати розраховувалась шляхом множення суми заробітної плати на величину приросту індексу споживчих цін, сума компенсації в розрахунку позивача значно завищена. Судом першої інстанції не перевірено заявлений до стягнення розмір компенсації та необґрунтовано задоволено позов в цій частині. Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення 12 338,31 грн. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати суперечить встановленому цим же судом розміру середнього заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» просило в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, апеляційну скаргу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Весілик В.Є. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», його апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 про поновлення на роботі у справі №520/9267/16-ц за період з 05.05.2017 по 08.01.2019, стягнувши з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток без врахування сплати податків та обов`язкових платежів у розмірі 110 508,26 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Від відповідача 21.07.2020 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в країні карантину, який продовжено до 31.07.2020 та просив провести наступне засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що предметом розгляду є трудовий спір, матеріали справи містять всі необхідні докази для вирішення даного спору, а відкладення справи через надмірне навантаження надасть можливість призначення її лише на 2021 рік, то суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.09.2017, яку постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.08.2018 залишено в силі, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого об`єднання інформативно-аналітичних програм (таб. №7363) в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2016 року по 03 травня 2017 року в розмірі 25 314,10 грн., невиплачену заробітну плату за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 29 928,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

30.10.2017 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» видано Наказ №1066-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » з 01.07.2016 на посаді кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого об`єднання інформаційно-аналітичних програм. В наказі зазначено, що вважати ОСОБА_1 таким, який приступив до роботи 30.10.2017 з посадовим окладом 4600 грн., надбавкою за почесне звання «Заслужений журналіст України» у розмірі 5% від посадового окладу -230 грн. на місяць, надбавкою за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу -1840 грн. на місяць.

05.11.2017 на адресу ОСОБА_1 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» рекомендованим повідомленням направило листа та копію наказу від 30.10.2017 №1066-к. Повідомлено про те, що ОСОБА_1 необхідно з`явитися до управління кадрів департаменту управління персоналом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» для ознайомлення з наказом та надання трудової книжки для внесення відповідних записів.

Вбачається, що зі змістом наказу від 30.10.2017 №1066-к позивач був ознайомлений 08.01.2019, про що свідчить його підпис в наказі.

Позивач стверджує, що відповідач рішення суду Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 не виконував, про наявність наказу ОСОБА_1 дізнався лише 04.01.2019 в процесі примусового виконання рішення суду та 08.01.2019 ознайомився з його змістом.

Вбачається, що 03.12.2018 головним державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017.

Позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням рішення суду щодо поновлення його на роботі на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 05.05.2017 по 30.10.2017 у розмірі 15 540, 16 грн. та з 30.10.2017 по 08.01.2019 у розмірі 94968,10 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 у розмірі 12 338,31 грн.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 у розмірі 53779 грн. 02 коп. суд виходив з того, що при обчисленні позивачу середньої заробітної плати враховуються усі надбавки і доплати, передбачені чинним законодавством України, тому середній заробіток за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 необхідно вираховувати виходячи із посадового окладу у розмірі 1727,19 грн., діючого на час звільнення, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу - 863,59 грн. та надбавки за почесне звання «Заслужений журналіст України» у розмірі 5% від посадового окладу-86,36 грн., а всього- 2677,14 грн. Задовольняючи повністю позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати суд послався на те, що оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі №520/9267/16-ц позивача поновлено на роботі і дана вимога підлягає негайному виконанню, тобто фактично судом було зобов`язано ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» поновити позивача на посаді та нараховувати і виплачувати йому заробітну плату у відповідності до приписів чинного трудового законодавства України, тобто з 05.05.2017 позивач мав право на оплату своєї праці, однак не отримував її з вини відповідача, оскільки відповідач не виконував рішення суду, то з відповідача додатково підлягає стягненню, у відповідності до Порядку №159, компенсація за несвоєчасно виплачену позивачу заробітну плату за період з 05.05.2017 по 08.01.2019.

Проте поза увагою суду залишилися те, що при визначенні середньої заробітної плати в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвр. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, в рішенні належні розрахунки відповідно до визначених правил відсутні, а присуджені до стягнення є суперечливими.

Не заперечується, що протягом всього спірного періоду, за який позивач просить стягнення середнього заробітку, він не працював, у справі відсутня довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за два місяці до звільнення, тому за відсутності відомостей про заробітну плату будь які розрахунки не відповідають вимогам закону.

Розрахунок середньомісячного заробітку за час невиконання рішення суду за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 здійснений з розміру заробітної плати в розмірі 2677,14 грн, водночас при стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати суд виходив з розміру 6670 грн.

Рішенням, яким позивача поновлено на роботі, визначено середній заробіток в розмірі 1727,19 грн, останній суперечить розміру, який застосував суд при ухваленні рішення, питання про це є предметом спору, однак суд оцінку цьому не надав та допустив неповне з`ясування обставин справи, та порушення норм матеріального права, що свідчить про обґрунтованість апеляційних скарг.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у необхідності видання наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від подальшого його оскарження.

Виконання рішення вважається закінченим з дати видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 у справі №520/9267/16-ц про поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню, але фактично було виконано роботодавцем 30.10.2017, тобто у порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів негайне виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, ОСОБА_1 мав право на виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за весь час затримки.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18).

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 позивача поновлено на роботі.

Позивач підтвердив, що у зв`язку з невиконанням вказаного рішення про поновлення його на роботі, останній 03.12.2018 звернувся до ДВС про примусове виконання рішення та в процесі його примусового виконання, 04.01.2019 дізнався про наявність наказу від 30.10.2017 про поновлення його на роботі, зі змістом якого ознайомився 08.01.2019.

Вказане свідчить про те, що позивачу ще на початку грудня 2018 року було відомо про порушення його права щодо поновлення на роботі, проте до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду він звернувся лише 04.07.2019, тобто з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, не порушивши при цьому питання про поновлення пропущеного строку, та не навівши поважності причин для його поновлення.

Пропуск без поважних причин строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Суд стягнув компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 05.05.2017 по 08.01.2019, незважаючи на те, що заробітна плата за цей період не нараховувалася, ОСОБА_1 протягом цього часу не працював.

Середній заробіток за час затримки невиконання рішення суду не є заробітною платою.

Компенсацією втрат за період, який охоплюється часом невиконання рішення суду, є право на стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду, а з часу фактичного поновлення на роботі, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за умов одночасного стягнення самої заробітної плати, яка в цьому спорі предметом вимог не була.

Викладене свідчить про безпідставне задоволення вимог в зазначеній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 05.05.2017 по 08.01.2019 задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даною вимогою, а у задоволенні вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати слід відмовити за безпідставністю вимог.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.07.2020.

Головуючий:

Судді: