Справа № 743/950/20
Провадження № 2/743/357/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого-судді Жовток Є.А

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ковальчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" - про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, та стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "СОЖ-АГРО АГ", зазначивши, що в період з 17.10.2012 року по 07.02.2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ "СОЖ-АГРО АГ", спочатку займаючи посаду директора, а потім заступника директора товариства.

В період з жовтня 2019 року і по день звільнення позивачеві була нарахована заробітна плата і компенсація за невикористані 113 календарних днів відпустки, в загальному розмірі 115037 грн. 22 коп., які в порушення ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України, ст.43 Конституції України не були виплачені ОСОБА_1 .

Крім того, з дня звільнення позивача і до дня звернення його до суду з позовом пройшло 109 робочих днів, отже з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 98998 грн. 16 коп.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, в розмірі 115037 грн. 22 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку, в розмірі 98998 грн. 16 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, пояснивши, що з осені 2011 року рішенням засновників ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" він був призначений на посаду директора товариства і займав цю посаду до липня 2019 року, після чого був переведений на посаду заступника директора товариства, з якої звільнився 07.02.2020 року. На підприємстві працювало від 12 до 15 працівників, а заробітна плата їм, в залежності від наявності карткового рахунку, перераховувалась або на банківську картку, або видавалася готівкою в касі підприємства. Підприємство не перебувало в стадії ліквідації і його офіс розташований за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 . До жовтня 2019 року відповідач не мав заборгованості по заробітній платі перед позивачем і кошти ОСОБА_1 перераховувалися на картковий рахунок, відкритий в АТ «ПриватБанк». Реквізити цього рахунку не змінювалися від початку роботи позивача в ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" і залишаються незмінними на час розгляду справи судом. Довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, про розмір компенсації за невикористані відпустки та про середньоденний заробіток ОСОБА_1 отримав звернувшись до директора підприємства, і спору про належність та величини цих сум між сторонами не існує. Від дня звільнення позивача з роботи і по час розгляду справи судом ОСОБА_1 не вступав у трудові правовідносини з іншими підприємствами, установами та організаціями. В день звільнення позивача розрахунок з ним проведений не був, у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово, в усній формі звертався до бухгалтерії та директора товариства, які обіцяли провести виплати, однак не зробили цього до липня 2020 року, після чого він звернувся до суду. Позивачеві відомо, що після його звільнення на рахунки підприємства був накладений арешт у зв`язку з податковою заборгованістю. Вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не заявляв, а середній заробіток просить стягнути по день звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем виникла внаслідок неналежного виконання ним, як директором товариства, своїх обов`язків; використання коштів підприємства в сумі близько 350000 грн. на власні потреби, у зв`язку з чим Ріпкинським відділенням поліції розслідується кримінальне провадження; завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди товариству на суму близько 100000 грн. через недотримання норм і стандартів по перевезенню вантажів. Крім того, позивач не звертався до роботодавця з вимогою про проведення розрахунку при звільненні; не надавав банківських реквізитів для перерахування коштів; тривалий час зволікав із зверненням до суду, штучно завищуючи розмір заборгованості; пропустив трьохмісячний строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України, що є підставою для застосування строків позовної давності, про застосування якого відповідач заявляє. Також представник відповідача зазначила, що з лютого 2020 року на рахунки ТОВ "СОЖ-АГРО АГ" державними та приватним виконавцями накладено арешт, однак підприємство не перебуває в процесі ліквідації чи банкрутства. Представникові відповідача невідомо про обставини і дату видачі ОСОБА_1 трудової книжки після звільнення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні сторони не оспорювали факт перебування сторін у трудових правовідносинах та розміру належних ОСОБА_1 виплат по заробітній платі і компенсації за невикористані дні відпустки, а також обрахованої суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи заступника директора ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» на підставі ст.38 КЗпП України.

Статтями 47, 116 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення провести з працівником повний розрахунок.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд вважає безвідносними до трудового спору твердження представника позивача про необхідність відмови в задоволені вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що він, використовуючи своє посадове становище заволодів коштами підприємства, оскільки вказані факти у даному випадку необхідно перевіряти і доводити в порядку кримінального судочинства, з урахуванням того що Ріпкинським ВП ЧВП вже розслідується кримінальне провадження.

Суд також вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, оскільки ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що у випадку порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Викладене узгоджується з правовою позицією ВСУ по справі № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року.

Матеріалами справи не підтверджується, а відповідачем не зазначається, що правовідносини між ОСОБА_1 і ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» додатково були врегульовані будь-яким договором (контрактом), котрий додатково визначав би порядок оплати праці позивача та його відповідальність.

З наказу про звільнення № 8-к від 07.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 підлягала виплаті компенсація за 113 календарні дні невикористаної основної відпустки за період роботи з 17.10.2011 року.

У відповідності до ч.1 ст.83 КЗпП України, при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Правовою позицією ВСУ по справі № 6-144 цс13 від 29.01.2014 року, визначено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції по справі № 6-76 цс14 від 02.07.2014 року, передбачений ч.1 ст.117 КЗпП обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Остаточний розрахунок роботодавця з позивачем на час розгляду справи не було проведено і вказану обставину відповідач не оспорює.

З довідки виданої директором ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» вбачається, що середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 становив 908 грн. 24 коп.

Статтею 2 Закону України Про відпустки передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч.1 ст.24 закону Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці", за правилами, передбаченими Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Згідно п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача, згідно довідки наданої відповідачем, становила 908 грн. 24 коп. За період з 08.02.2020 року по 20.07.2020 року, тобто з наступного дня після звільнення ОСОБА_1 і по день подання позову до суду, кількість робочих днів згідно зі щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 109 днів. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в розмірі 98998 грн. 16 коп. (908,24 * 109) = 98998 грн. 16 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року по справі № 607/14495/16-ц, зазначив, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З довідки ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» № 7 від 05.03.2020 року вбачається, що в період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року, включно, до сплати ОСОБА_1 належало 115037 грн. 22 коп.

Довідка про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 видавалася директором ТОВ «СОЖ-АГРО АГ» 02.06.2020 року.

Таким чином, факт видачі позивачеві вказаних вище довідок у березні та червні 2020 року спростовує твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 не звертався до роботодавця з вимогою про проведення розрахунку.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 2140 грн. 35 коп., виходячи з того, що позов задоволено в повному обсязі, а ОСОБА_1 будучи постраждалим від аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом ІІ групи, звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду, в тому числі за вимогою про стягнення середнього заробітку.

Керуючись ст.ст.10, 76, 141, 263, 264, 265, 277-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ТОВ «СОЖ-АГРО АГ», (ідентифікаційний код юридичної особи 37699465, 15000, смт.Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, вул.Попудренка, 1, 2-й поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), заборгованість по заробітній платі в розмірі 115037 ( сто п`ятнадцять тисяч тридцять сім) грн. 22 коп.

Стягнути з ТОВ «СОЖ-АГРО АГ», (ідентифікаційний код юридичної особи 37699465, 15000, смт.Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, вул.Попудренка, 1, 2-й поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98998 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) 16 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з ТОВ «СОЖ-АГРО АГ», (ідентифікаційний код юридичної особи 37699465, 15000, смт.Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, вул.Попудренка, 1, 2-й поверх) судовий збір в дохід держави у розмірі 2140 (дві тисячі сто сорок) грн. 35 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 18.09.2020 року.

Суддя Є.А. Жовток