Справа № 462/2127/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/509/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_6 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення ,-

ВСТАНОВИЛА:

у квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати відеокамери зовнішньої системи відеонагляду, встановлені на фасаді та у під`їзді будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 . У листопаді 2018 року відповідачами, які також проживають у вказаному будинку, самовільно, без згоди мешканців інших квартир будинку, було встановлено зовнішню систему відеонагляду.

На думку позивачки, встановлення системи зовнішнього відеонагляду відповідачі отримали можливість знімати та накопичувати відзняту інформацію про обставини особистого життя позивача та членів її сім`ї без їх згоди на це, чим порушили право позивача на особисте життя та його таємницю надане законом, а саме ч.3 ст.301, ч.1 і ч.2 ст.307 ЦК України.

Просила суд зобов`язати відповідачів демонтувати відеокамери зовнішньої системи відеонагляду, встановленні на фасаді та у під`їзді будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_6 , залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про відновлення становища, яке існувало до порушення - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що висновки суду першої інстанції зводяться до того, що у справі відсутні докази накопичення та збереження відповідачами інформації зі встановлених останніми камер відео нагляду.

Вказує, що сходова клітка є спільною власністю всіх мешканців будинку, а прибудинкова територія надана у спільне користування всім мешканцям будинку, а отже, зокрема, згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будниках» питання встановлення камер відеоспостереження у таких місцях повинно погоджуватися спільно усіма мешканцями.

Також зазначає, що шлях на горище, яке являється спільною власністю, проходить повз камеру, яка виставлена таким чином, що дозволяє знімати парадні двері на першому поверсі, а саме між сходовими маршами. Так, зайшовши в під`їзд з першого поверху проглядається камера, а отже камера захоплює прохожого. Крім того, про те, що ведеться відео нагляд сповіщає встановлена відповідачами табличка на дверях, проте відповідачі заперечили цей факт у судовому засіданні та повідомили, що знімається лише їх автомобіль.

На думку скаржника представлена суду відповідачами довідка ТОВ «Охорона - Комплекс -Титан» від 13 січня .2020 року за № 6 не може братися судом як належний доказ, оскільки не містить жодної технічної характеристики про обладнання, про його модель, марку, тощо, а відповідачі в судовому засіданні категорично відмовилися повідомити суду таку інформацію (зі зрозумілих для нас причин).

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.01.2020 року у справі № 462/2127/19 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов`язати відповідачів демонтувати відеокамери зовнішньої системи відеонагляду, встановлені на фасаді та у під`їзді будинку АДРЕСА_1 .

29 липня 2020 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину у м. Львові.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що справа вже неодноразово відкладалась, предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що двоповерховий будинок АДРЕСА_1 складається з трьох квартир, при цьому квартири №1 і №2 розміщені на першому поверсі, а квартира №3 на другому поверсі будинку. Позивачка ОСОБА_4 проживає в квартирі №2 , третя особа ОСОБА_6 у квартирі №1 , а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі №3 вказаного будинку. Сім`я відповідачів періодично проживає у заміському будинку, у зв`язку з чим ними було встановлено сигналізацію у квартирі №3 .

Також встановлено, що між позивачкою, її чоловіком та відповідачами тривалий час існують неприязні відносини, часто виникали конфлікти. Під час одного із конфліктів у вересні 2018 року чоловік позивачки заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження, з приводу чого останній звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. На даний час Залізничним районним судом м.Львова розглядається кримінальне провадження відносно чоловіка позивачки за частиною 1 ст.125 КК України. Після зазначеної події у листопаді 2018 року відповідачі з метою захисту свого майна та життя і здоров`я встановили дві відеокамери, зокрема одну відеокамеру встановили на фасаді будинку біля вікна своєї квартири, яка проглядає частину вулиці, де паркується їхній автомобіль, а другу відеокамеру встановили над вхідними дверима квартири, яка проглядає лише сходову клітку другого поверху.

За змістом ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 Цивільного кодексу України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як вбачається із довідки, виданої ТзОВ «Охорона-Комплекс- Титан» №6 від 13 сісчня 2020 року система відеонагляду, яка функціонує за адресою АДРЕСА_6 призначена для спостереження в реальному часі. Архівування та збереження масивів інформації нею технічно не передбачено. (а.с. 102)

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції обґрунтовано висходив з того, що всупереч вказаних вимог, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачами відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмову у задоволенні позову оскільки встановлення та експлуатація відповідачами камер відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивачки і такий встановлено відповідачами виключно з метою створення безпечних умов проживання .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.