Провадження №2-з/522/535/20
УХВАЛА

23 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Кузнецова В.В., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, відповідно до якої просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири; шляхом заборони вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що 21.09.2020 року їй стало відомо про відчуження квартири АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О. за реєстровим №2715, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом від 18.09.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. за реєстровим №2600.

Підставою видачі свідоцтва нотаріус зазначив акт про реалізацію предмета іпотеки, складеного Приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М.

Квартиру було передано в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок забезпечення споживчого кредиту в розмірі 62 тис. доларів США для придбання нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_2 , площа якої становить 43,7 кв. м, за кредитним договором №014/0044/74/68462, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Квартира станом на сьогодні використовується заявником як постійне і єдине місце проживання.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Вважає, що при проведенні стягнення на її майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 не враховано положення Закону України № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, а тому примусове відчуження квартири без його на те згоди є незаконним.

Таким чином, заявник вказує, що квартира АДРЕСА_3 , яка нею використовується як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в порядку, передбаченому ст.41 Закону України «Про іпотеку».

Мораторій на задоволення вимог кредиторів за валютними кредитами розповсюджується і на позасудові способи звернення стягнення.

З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 вважає, що її права порушені і має намір подати позов до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області, ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про визнання прилюдних торгів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, у заявника є підстави вважати, що дану квартиру, без її згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та відповідно неможливо буде ефективно захистити порушені права ОСОБА_1 , також, існує вірогідність примусового виселення заявника з вказаної квартири, яка є єдиним місцем проживання останньої, у зв`язку з чим, просить постановити ухвалу про забезпечення позову.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подана заявником заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином підлягає невідкладному розгляду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що є підстави вважати, що дану квартиру, без її згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та відповідно неможливо буде ефективно захистити порушені її права, також, що існує вірогідність примусового виселення заявника з вказаної квартири, яка є єдиним місцем проживання заявника.

Жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених заявником в заяві про забезпечення позову до суду не надано.

Крім того, необхідно зазначити, що заявниця просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 18 вересня 2020 року належить ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявник у вище зазначеній заяві про забезпечення позову не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. В заяві відсутнє достатнє обґрунтування застосування забезпечення позову, відсутні докази на підтвердження обставин викладених в заяві, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущенні заявника.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами доказування, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.В. Кузнецова