Провадження № 2/243/238/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Нікіфорової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, згідно заяви від 07.06.2010 року отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмір 30% на рік на суму залишку заборгованості. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та угодою, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує та станом на 31.08.2019 року має заборгованість у сумі 264737,82 грн., з яких: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 252637,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією. Просили стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та відсотки за користування кредитом за період з 07.06.2010 року по 30.06.2018 року в сумі 112353,58 грн. та судові витрати.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні (а.с.67).

Дослідивши надані матеріали, суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Згідно підписаної заяви від 07.06.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із погашенням заборгованості за кредитом та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на строк, визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» п. 2.1.1.12.6 яких вказує на погодження сторонами того, що банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному «Тарифами банку». Згідно п.2.1.1.5.6 «Умов» у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник з зобов`язаний на вимогу банку повинен повернути кредит та оплатити винагороду банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов» при порушенні позичальником строків платежів, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.

Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконала, внаслідок чого, станом на 31.08.2019 року банком нарахована заборгованість у сумі 264737,82 грн., з яких: 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 252637,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею та комісією (а.с.6-8).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до п.20 ч.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015 р. Слов`янський район Донецької області відноситься до вказаного Переліку.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є громадянкою України, зареєстрована та постійно проживає в м. Слов`янську Донецької області.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, у період з 31.10.2014 року по 31.08.2019 року, тобто в період дії ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Банком регулярно нараховувалися ОСОБА_1 суми пені та комісії, що, на думку суду, є безпідставним та незаконним.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07.06.2010 року, з якою під підпис була ознайомлена відповідач, на її ім`я було оформлено кредитну картку типу ВИЗА Класик; тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється зав ставкою 0,01 % річних) до 30 днів; валюта картрахунку UAH; базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) UAH 3 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у пільговому періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбаченим договором більше, ніж на 30 днів, - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування UAH 4,5 %; нарахування Банком відсотків на залишок власних коштів Клієнта від 100 грн. та більше 10 % річних. (а. с. 10)

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, тобто заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період з 07.06.2010 року по 30.06.2018 року в сумі 112353,58 грн.

Однак, суд вважає неправомірними дії позивача в частині підвищення відсоткової ставки за користування кредитом спочатку до 43,20 % річних, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я відповідачки було оформлено кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих матеріалів вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитом 3 % на місяць (36,00 % на рік), даний факт також підтверджує позивач та не заперечує відповідач.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н, що був укладений між позивачем та відповідачем, з моменту укладення кредитного договору, тобто з 07.06.2010 року по 31.03.2015 року діяла базова відсоткова ставка за кредитом, що не перевищувала ставку, визначену в анкеті-заяві (до 36 % річних), а 01.04.2015 року відсоткова ставка була збільшена до 43,20 % річних та більше не змінювалася, як вбачається з наведеного розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодексу України доповнено статтею 10561, відповідно до умов якої розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року та у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.

Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Позивачем не надано суду відомостей з приводу того, що відповідачка взагалі повідомлялась своєчасно та належним чином про зміну відсоткової ставки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази як щодо направлення на адресу боржника письмових повідомлень про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, так і про отримання боржником відповідних повідомлень.

Отже, починаючи з 01.04.2015 року позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було обумовлено сторонами при оформленні кредитного договору, всупереч статті 10561 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем до 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено з відповідачем, відсутні.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20 % суду не надано, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру заборгованості по процентам за користування кредитом розмір відсотків за період з 01.04.2015 року по 31.08.2019 року має бути перерахований з врахуванням відсоткової ставки 36,00 % річних, яка була обумовлена сторонами під час оформлення кредитного договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ставить питання про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом у період з 07.06.2010 року по 30.06.2018 року.

Заборгованість за процентами за період з 07.06.2010 року по 31.03.2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 2937,19 грн.

Загальна кількість днів з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року складає 1186 днів.

З урахуванням вищевказаного, зобов`язання відповідачки щодо сплати процентів за вказаний період складає 2937,19 грн. + (12000 грн. * 36,00 % / 100 % / 360 днів * 1186 днів) = 2937,19 грн. + 14232 грн. =17169,19 грн.

Загальна заборгованість за тілом кредиту станом на 01.04.2015 року складала 12 000 грн.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що за кредитним договором № б/н від 07.06.2010 року ОСОБА_1 у період з 07.06.2010 року по 30.06.2018 року (в межах заявлених позовних вимог) мала зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати суми тіла кредиту у розмірі 12 000 грн. та відсотки за користування кредитом в розмір 17169,19 грн.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 епізодично виконувала зобов`язання за договором шляхом внесення коштів, загальний розмір яких, за період з 07.06.2010 року по 31.08.2019 року складає 83380,42 грн.

Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, слід враховувати суми фактично сплачених останньою коштів за кредитом, а також суми пені та комісії, що були безпідставно нараховані Банком, але погашалися за рахунок коштів, що сплачувалися відповідачкою.

За вказаних обставин суд набуває висновку про повне виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед Банком за договором та визнає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним покласти судові витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 10, 12 , 13, 81, 141, 211, 213, 246, 247, 259, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 524, 530, 553, 554, 610-625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Д.В. Воронков