Номер провадження 22-ц/812/155/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

03 лютого 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 09 грудня 2019 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду о 16 год. 52 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Скориком М.О., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Між тим, позивач не має можливості користуватися належним їй нерухомим майном, оскільки у вищевказану квартиру незаконно вселився та проживає ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладені обставини, з врахування уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні нею житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , та вселення у вказану квартиру ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2018 року відкрито провадження у справі.

02 грудня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 надав до суду письмове клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2019 року провадження у справі зупинено.

Ухвала мотивована необхідністю зупинення провадження у даній цивільній справі, до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №490/7373/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, що перебуває в проваджені Центрального районного суду міста Миколаєва, у зв`язку із тим, що справи пов`язані між собою, оскільки предметом спору є одна і та сама квартира, а підставами право власності позивача на спірну квартиру у даній справі, яка є одночасно відповідачем у справі №490/7373/17.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала районного суду не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вказана підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Однією з засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У справі, яка розглядається за позовом ОСОБА_1 , предметом спору є усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідача та вселення позивача та неповнолітніх дітей.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду цивільної справи №490/7373/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 підставою для пред`явлення позову до ОСОБА_3 є вчинення відповідачем перешкод у користуванні приватною власністю позивача квартирою АДРЕСА_1 , а предметом позову (вимогами) зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, шляхом його виселення та вселення у вказану квартиру ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Отже, у вказаному спорі підлягають встановленню та оцінці обставини щодо: наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно; вчинення відповідачем перешкод позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном.

Зокрема, на підтвердження права власності на квартиру позивачем надано до суду копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4,5-6).

Задовольняючи клопотання представника відповідача та зупиняючи провадження у справі суд не врахував закріпленої в цивільному законодавстві, а саме в ст.204 ЦК України, презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в даному конкретному випадку з матеріалів справи не вбачається об`єктивна неможливість розгляду даної справи та необхідність зупинення провадження з підстав, передбачених п.6 ч.1ст.251 ЦПК України.

Лише у разі визнання судом оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним настануть наслідки недійсності цього правочину, передбачені законом. У розпорядженні суду немає доказів, що такі наслідки не зможуть бути застосовані без зупинення провадження у справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача ОСОБА_1 на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Зіставлення змісту вищенаведених суджень із розумінням положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, оскільки розгляд справи не закінчено, тому питання про розподіл судових витрат колегією суддів не вирішується.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 04 лютого 2020 року