Провадження № 22-ц/4808/833/20
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі перейменованого в Комунальне підприємство «Теплий дім») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Гаполяком Т.В. 16 березня 2020 року у м. Галичі Івано-Франківської області, повний текст якого складено 23 березня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Комунальним підприємством «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі перейменованої в Комунальне підприємство «Теплий дім») подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Позивач, прийнявши для обслуговування багатоквартирний будинок за вказаною адресою, почав з 01 листопада 2011 року реалізовувати свої зобов`язання з виконання послуг з утримання даного будинку та прибудинкової території. Відповідач не виконує обов`язки споживача житлово-комунальних послуг, зокрема щодо оплати послуг з утримання будинку, де знаходиться належне йому на праві власності нежитлове приміщення. У зв`язку з чим виникла заборгованість за надані послуги за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 13 658 гривень 64 копійки, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 (а.с.1-6).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 рокупозов Комунального підприємства «Теплий дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплий дім» 12 462 гривні 57 копійок заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. У задоволенні позову Комунального підприємства «Теплий дім» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення 1 196 гривень 57 копійок заборгованості відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплий дім» 1 921 гривню сплаченого судового збору (а.с.155-157).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та неповне встановлення обставин справи.

Апелянт зазначає, що ним не укладався будь-який договір з відповідачем, разом з тим, позивач щомісячно надсилав йому для підписання акти виконаних робіт (наданих послуг), у яких було посилання на неіснуючий договір №612 від 01.04.2014 року (принаймні, такий договір, як і будь-який інший, він з позивачем не підписував). Оскільки він не отримував від позивача жодної якісної послуги, тому мав законні підстави не підписувати акти. Більше того, він неодноразово (починаючи з 2016 року) звертався як до позивача, так і до органів місцевого самоврядування з відповідними заявами, скаргами, клопотаннями стосовно відсутності належних послуг зі сторони позивача.

Зазначає, що не приймав участі (не був запрошений або повідомлений) в жодному засіданні співвласників будинку та нікого не уповноважував укладати від свого імені або від імені колективу співвласників будь-які договори.

Апелянт звертає увагу на те, що позивач не надав суду документального підтвердження того факту, що збори співвласників будинку (належно оформленого протоколу №1003) дійсно відбулися; факту його присутності на цих зборах; наявності (відсутності) кворуму на зборах при прийнятті рішень та порядку прийняття рішень. Без наявності зазначених доказів не можна вважати законними правовідносини між ним та позивачем. Позивачем в позовних вимогах не вказано чіткого розподілу фактично наданих ним та фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг.

Також зазначає, що за відсутності між сторонами договору, відповідно відсутній вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, які може надавати виконавець і які повинен оплачувати споживач (у випадку їх отримання). Позивачем не надано докази отримання ним вимоги стосовно оплати за надані послуги.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові виртрати покласти на позивача (а.с.170-176).

Представником позивача УП «Теплий дім» подано відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування зазначив, що оскаржуване рішення суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права. Позивач після прийняття будинку АДРЕСА_1 на баланс (01.11.2011р.) почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затвердженої рішенням Івано-Франківської міської ради. Передача майна з балансу на баланс відбувалась відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002р. № 1521. Перед початком надання послуг з утримання будинків позивачем вжито всіх залежних від нього дій, необхідних для укладення договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», зокрема, опубліковано вказаний договір у офіційному виданні «Західний кур`єр» від 29.09.2011р. та на сайті позивача www.domivka.if.ua. Крім цього, позивач відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 та неодноразово направляв на адресу відповідача претензії про несплату за послуги з управління багатоквартирним будинком. Між співвласниками будинку АДРЕСА_1 та КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» було укладено договір №04-24/152 від 01.07.2016р. про надання послуг з управління будинком. Відповідно до протоколу зборів №1003 співвласники будинку (55% мешканців) погодились на визначення управителем будинку КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». Щодо послуг, які надаються позивачем, то інформація про зміни тарифів додається до рахунку, який направляється споживачу, а також така інформація розміщується на інформаційних стендах у під`їздах будинків. Тому така інформація вважається належним чином доведена до споживача. Відповідач жодного разу не викликав позивача для перевірки якості надання послуг та складання акту-претензії, також відсутні акти-претензії, складені відповідачем відповідно до номр ст..27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.190-193).

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційноїскарги, апеляційний суд вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 15 жовтня 2003 року, укладеного між ТзОВ фірма «Барва» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №Д-821, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , площею 113,4 кв.м (а.а.77).

Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дрежавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №153499662 від 22.01.2019р. та №189288789 від 19.11.2019р. (а.с.7-12,78-82).

Івано-Франківською міською радою 02 червня 2011 року ухвалено рішення №212-Х, яким КП «Єдиний розрахунковий центр» (25 грудня 2015 року рішенням Івано-Франківської міської ради змінено назву на КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», а в подальшому згідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 27 грудня 2019 року змінено назву на Комунальне підприємство «Теплий дім» Івано-Франківської міської ради) визначено виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій (а.с.13).

Згідно акту прийняття-передачі об`єкта в управління з управління від 01 листопада 2011 року, позивачем прийнято в управління багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33) .

15 вересня 2011р. ухвалено рішення №383-14 Івано-Франківської міської ради, яким затверджено періодичність, структуру, умови надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій (а.с.14).

Додатком №1 до рішення Івано-Франківської міської ради від 15 вересня 2011 року затверджено структуру, періодичність, строки та основні умови надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Івано-Франківськ (а.с.15-20).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 13 липня 2011 року ухвалено рішення «Про встановлення вартості послуг з утримання будинків та прибудинкових територій».

27 грудня 2011 року ухвалено рішення №842 виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про побудинкові тарифи на послуги з утримання споруд та прибудинкових територій в м. Івано-Франківську» та додатком №2 до рішення затверджено граничні тарифи на послуги з утримання будинків і прибудинкових територій (а.с.31, 32).

17 березня 2016 року ухвалено рішення №211 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про затвердження побудинкових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а в додатку №1 до даного рішення визначено побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (а.с.23, 24-28).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 30 грудня 2016 року та 27 грудня 2017 року прийнято рішення № 903 та №1256 відповідно «Про коригування тарифів на послуги із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (а.с.29, 30).

В матеріалах справи наявний договір №04-24/152 від 01.07.2016р. про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків та споруд, укладений між співвласниками будинку АДРЕСА_1 в особі уповноваженого на підставі протоколу зборів співвласників №1003 від 23.06.2016р. ОСОБА_3 (власника квартири АДРЕСА_2 ) та КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (а.с.43-44, 45-51).

У матеріалах справи міститься протокол зборів співласників (власників квартир та нежитлових приміщень) № 1003 будинку АДРЕСА_1 від 23.06.2016 року, у якому дійсно відсутня інформація про відповідача ОСОБА_1 , з чого слід зробити висновок, що він був відсутній на зборах (а.с.45-51).

В матеріалах справи також наявні заяви-скарги ОСОБА_1 , адресовані КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» з приводу несправностей каналізації належному йому приміщенні; акт про залиття (аварію) в будинку по АДРЕСА_1 , що сталися на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання №03-13/05-49 від 13.12.2016р.; акт огляду жилого будинку №03-13/05-7 від 25.06.2019р. про залиття нежитлового приміщення (а.с.102-106).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач, як власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, який обслуговується позивачем, не сплачує за надані позивачем послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, хоча зобов`язаний в силу цивільно-правового обов`язку, що випливає із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, стягнув заборгованість за фактично надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території з квітня 2014 року по липень 2019 року, відмовивши в частині стягнення заборгованості за надання послуг з обслуговування мереж холодного водопостачання та водовідведення та аварійного обслуговування мереж холодного водопостачання та водовідведення, в становивши, що такі послуги не надані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок -житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що неналежить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно зпунктом 10 частини 1,частиною 2 статті 7 співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Статтею 12 Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, тому відповідно до статті 3 цього Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ч.1 Закону).

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговуваннявнутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. 13 Закону).

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою (ст. 32 ч. ч. 1,2,4 Закону).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.

Відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами той факт, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Нежитлове приміщення знаходиться у багатоквартирному будинку, який обслуговується КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі перейменованого в Комунальне підприємство «Теплий дім»).

Між позивачем і відповідачем у встановленому законом порядку договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак цей факт не можу бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом встановлено, що відповідачу надавались послуги з прибирання прибудинкової території; обслуговування мереж центрального опалення; аварійне обслуговування мереж центрального опалення; обслуговування електромереж; аварійне обслуговування електромереж; технічне обслуговування зливної каналізації.

Позивач утримує будинок, в якому знаходиться нежитлове приміщення, яке належить на праві власності відповідачу, а також прибудинкову територію.

Суд надав належну оцінку розрахунку заборгованості, наданому позивачем у суді першої інстанції (а.с.74), який свідчить про те, що відповідачу нарахована оплата за надані житлово-комунальні послуги з квітня 2014 року по серпень 2019 року в розмірі 13 658, 64 грн, відповідачем оплачувалися послуги у період з червня 2014 року по серпень 2015 року, однак з урахуванням обсягу наданих послуг, вірно задовольнив позов частково, відмовивши в частині стягнення витрат на послуги з обслуговування мереж холодного водопостачання та водовідведення.

Тимчасове невикористання приміщення не звільняє ОСОБА_1 , як власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , від обов`язку нести витрати по оплаті комунальних послуг, які були надані Комунальним підприємством «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі перейменованої в Комунальне підприємство «Теплий дім»).

Про застосування строку позовної давності відповідач не заявляв.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.