Справа № 464/340/19 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2954/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сєргєєвої О.І., представника відповідача адвоката Гривна Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/340/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 11.01.2018 в розмірі 301 162 грн 63 коп., з яких: 280 000 грн - сума основного боргу; 13 384 грн - інфляційні втрати; 7 778 грн 63 коп. - 3% річних від простроченої суми.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3011грн 64 коп.

05 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 серпня 2019 року поновлено ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення , заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2019 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що вона не була присутня при розгляді справи та не повідомлялася про судові засідання належним чином. Повідомлення про виклики в судове засідання відповідачу не вручалися, адже, як вбачається з матеріалів справи, такі судові виклики повернуті суду оператором поштового зв`язку у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що суперечить чинному законодавству та призвело до порушення процесуальних прав. Вважає, що суд не в повній мірі з`ясував всі обставини у справі, оскільки вона не підписувала Договору на який посилається позивач, не писала і не підписувала боргової розписки, грошей у позивача ніколи не позичала. Просила призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити ЛНДІСЕ та скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року у зазначеній справі.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подано.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч.1 ст. 5 ЦПК).

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так як учасники справи були відсутні в суді першої інстанції, суд ухвалив рішення на підставі пред`явлених позивачем доказів. При ухваленні рішення судом взято до уваги Договір позики грошових коштів від 11 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальник) відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 280 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути такі позикодавцеві до 11 лютого 2018 року. Якщо позичальник вчасно не повернув борг, він зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити його з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом (а.с.6).

Як факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 , судом взято до уваги як належний доказ, письмову розписку від 11 січня 2018 року. (а.с.7).

Так як боргові зобов`язання згідно пред`явленого Договору позики не були виконані, сума грошових коштів 280 000 грн. не повернена, тому згідно з розрахунком позивача станом на 15 січня 2019 року утворилася заборгованість на загальну суму 301 162, 63 грн. з яких: 280 000грн.-сума основного боргу; 13 384 грн.-інфляційні втрати; 7 778, 63 грн.- 3% річних від простроченої суми. Зазначена сума грошових коштів стягнена з відповідача по справі ОСОБА_2 .

Згідно ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа-незалежно від суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висвітленої у постанові від 10.09.2020 року справа № 753/6123/19 при вирішенні справ про стягнення грошових коштів з позичальника за договором позики суди повинні виявляти справжню правову природу договору, встановлювати чи мала місце реальна передача коштів.

З пояснень відповідача по справі ОСОБА_2 судом встановлено, що вона грошових коштів у борг в позивача ОСОБА_1 не отримувала, Договору позики не підписувала, боргова розписка не написана нею та нею не підписувалася. Просила суд призначити по справі судову почеркознавчу експертизу.

Представник позивача ОСОБА_1 на питання судді Приколоти Т.І. в який спосіб передавалися кошти, в якому місці, якою грошовою одиницею, відповіла, що відповідач по справі ОСОБА_2 працювала у позивача, як приватного підприємця, бухгалтером. Позивач неодноразово надавав ОСОБА_2 кошти для оплати податків чи інших платежів. Однак, з часом виявилося, що такі не завжди оплачувалися, а тому позивач у зазначений спосіб має намір повернути затрачені кошти. Фактично гроші в сумі 280 000 грн. одноразово не передавалися. ( а.с.53).

Враховуючи пояснення представника позивача, заслухавши думку представника відповідача адвоката Гривна Т.Б., суд апеляційної інстанції в судовому засіданні ухвалив відмовити ОСОБА_2 у призначенні судової почеркознавчої експертизи. При цьому, суд виходив з того, що правова природа договору позики і встановлені судом обставини не відповідають реальним вимогам, які законодавець прописав у ст.ст. 1046-1050 ЦК. Між сторонами склалися правовідносини, які є відмінними від Договору позики. Для більш детального з`ясування обставин справи та отримання пояснень особисто від позивача ОСОБА_1 такий на неодноразові виклики в суд та його зобов`язання забезпечити явку свідка ОСОБА_3 , який підписав розписку від 11 січня 2018 року (а.с.7) не з`явився. Представник позивача суду пояснила, що через зайнятість на роботі позивач ОСОБА_1 не має можливості з`явитися в судове засідання, а щодо свідка ОСОБА_3 , йому не відоме його місце проживання, на роботі у нього такий вже не працює.

Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За статтями 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Вимоги ч.2 ст.640 ЦК кореспондуються із приписами ст.1046 ЦК відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами по справі склалися правовідносини, які не відносяться до зобов`язальних, зокрема, до Договору позики, а тому не породжують у відповідача правових наслідків передбачених ст.ст. 1047-1050 ЦК.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача ( ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК).

Керуючись ст..ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4; 383, 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , моб.тел. НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , моб. тел.. НОМЕР_4 ) 4 580,57 грн. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесять грн. 57 коп. судових витрат).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст..ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк