ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4464/19
Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/14/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В., Позняк О.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 27 травня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 особи; визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 Про затвердження рішення житлової комісії А 2995 в частині зарахування майора ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 особи; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що пунктом 1 наказу Командувача Сухопутних війсь Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пп.в п.1 ч.8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України. На час звільнення позивач перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2002 року, проте, у зв`язку зі звільненням з військової служби рішенням житлової комісії його було знято з квартирного обліку. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.04.2017 року по справі №826/5536/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року та зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу недоотримане проіндексоване грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2014 року по 13.04.2017 року. Наказом Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.11.2017 року №427 позивача було поновлено та призначено на посаду заступника начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 . У позові ОСОБА_1 вказує, що на момент поновлення його на військовій службі у Збройних Силах України та на посаді, його було відновлено у всіх правах, які гарантовані, як військовослужбовцю, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, житловим законодавством тощо. Проте, відповідачем було відмовлено зарахувати позивача на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов з врахуванням часу перебування на квартирному обліку, з 12.08.2002 року. Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було ухвалено рішення, оформлене протоколом №2 від 22.02.2019 року, а командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ №94 від 26.02.2019 року про зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій лише поточною датою, а саме, 22.02.2019 року. У позові ОСОБА_1 стверджує, що за даних обставин було суттєво обмежено його право, як військовослужбовця і громадянина на житло, передбачене статтею 47 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на житло.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.05.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 Про затвердження рішення житлової комісії А 2995 в частині зарахування майора ОСОБА_1 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , учасника бойових дій, від 22.02.2019 року про зарахування у чергу військовослужбовців, які потребують житлових умов у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду. Судом також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , учасника бойових дій, від 22.02.2019 року про зарахування у чергу військовослужбовців, які потребують житлових умов у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду. ОСОБА_1 просить ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про його зарахування разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не досліджено належним чином дійсну природу спірних правовідносин, оскільки під час повторного розгляду рапорту ОСОБА_1 відповідачем, ймовірно, буде застосована норма, зазначена у статті 19 Конституції України, що в свою чергу призведе до зловживання дискреційними повноваженнями та не дозволить позивачу повноцінно скористатись своїм правом на отримання житла. При цьому ОСОБА_1 посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади, у разі, якщо закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року ОСОБА_1 не оскаржує.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , але при цьому суд першої інстанції не вказав, яку саме норму закону було порушено військовою частиною НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваних рішень. Доводи апеляційної скарги стверджують, що є помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що після поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України та в посаді здійснюється його відновлення у всіх правах, які гарантовані, як військовослужбовцю відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення про зняття позивача з квартирного обліку було прийнято військовою частиною НОМЕР_2 29.10.2014 року, при цьому дане рішення ОСОБА_1 не оскаржено після його поновлення на військовій службі, і на даний момент зазначене рішення не скасовано, тому воно створює певні юридичні наслідки у вигляді неперебування майора ОСОБА_1 на квартирному обліку з 29.10.2014 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувані позивачем рішення були прийняті відповідачем на підставі п.9 Розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380. Доводи апеляційної скарги стверджують, що попередній час перебування на обліку зберігається на новому місці служби лише за умови, що військовослужбовець перебуває на обліку за попереднім місцем проходження служби. Доводи апеляційної скарги вказують, що за наявності чинного рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2014 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, військова частина НОМЕР_1 не мала жодних правових підстав для зарахування позивача в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а саме, з 12.08.2002 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої ним апеляційної скарги, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 просив залишити без задоволення у зв`язку з її необгрунтованістю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 підтримала доводи та вимоги поданої військовою частиною НОМЕР_1 апеляційної скарги, при цьому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з її безпідставністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що пунктом 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пп. в п.1 ч.8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України (а.с.4).

На час звільнення позивач перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2002 року.

З витягу з протоколу №44 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , комендатури військових сполучень залізничної дільниці та станції Луганськ, Групи Військової служби правопорядку у м. Луганськ Донецького ЗВ ВСП, Луганського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 29.10.2014 року вбачається, що колишнього капітана ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням з військової служби (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, відповідно до статті 26, частини 8, пункту в Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) було знято з квартирного обліку (а.с.5).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 року по справі № 826/5536/15 (а.с.6-8), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року (а.с.9-10), скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 121 окремого маневреного центру радіоелектронної розвідки по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року, зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане проіндексоване грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2014 року по 13.04.2017 року.

Згідно витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.11.17 року №427 (а.с.11), ОСОБА_1 було поновлено та призначено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом 5 окремого полку зв`язку цього самого оперативного командування, майор.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2017 року № 259, капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.11.2017 року №427 на посаду заступника начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 , з 28.11.2017 року було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. З 28.11.2017 року вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.12).

22.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 , Голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із рапортом (а.с.13) про зарахування його на облік для поліпшення житлових умов у м.Чернігові з сім`єю із 3 осіб, а також включити в списки на першочергове отримання жилого приміщення, як учасника бойових дій. У рапорті зазначено, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку за попереднім місцем служби з 12.08.2002 року.

З витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2019 року (а.с.14) вбачається, що ОСОБА_1 було зараховано у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій, з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 особи.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 Про затвердження рішення житлової комісії НОМЕР_1 , було затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2019 року №2 та зараховано майора ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій, з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 особи (а.с.15).

Згідно довідки Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району) від 20.02.2018 року №361 (а.с.16), майор ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2002 року по 29.10.2014 року.

Відповідно до частин 1,2,3,4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно преамбули Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, цей Закон відповідно до Конституції України визначає основі засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п.1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно п.24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення права чи інтересу особи підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у справі Жовнер проти України, заява №56848/00, рішення від 29.06.2004 року наголошує на тому, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (див. рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby c.Grece) від 19 березня 1997 року; рішення у справі Бурдов проти Росії (Bourdov c. Russie), від 7 травня 2002 року; рішення у справі Ясіун`єне проти Литви (Jasiuniene c. Lituanie), від 6 березня 2003 року; та рішення по справі Руйану проти Румунії (Ruianu c. Roumanie) від 17 червня 2003 року).

Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 зазначають, що судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , але при цьому суд першої інстанції не вказав, яку саме норму закону було порушено військовою частиною НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваних рішень. Доводи апеляційної скарги стверджують, що є помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що після поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України та в посаді здійснюється його відновлення у всіх правах, які гарантовані, як військовослужбовцю відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення про зняття позивача з квартирного обліку було прийнято військовою частиною НОМЕР_2 29.10.2014 року, при цьому дане рішення ОСОБА_1 не оскаржено після його поновлення на військовій службі, і на даний момент зазначене рішення не скасовано, тому воно створює певні юридичні наслідки у вигляді неперебування майора ОСОБА_1 на квартирному обліку з 29.10.2014 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувані позивачем рішення були прийняті відповідачем на підставі п.9 Розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380. Доводи апеляційної скарги стверджують, що попередній час перебування на обліку зберігається на новому місці служби лише за умови, що військовослужбовець перебуває на обліку за попереднім місцем проходження служби. Доводи апеляційної скарги вказують, що за наявності чинного рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2014 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, військова частина НОМЕР_1 не мала жодних правових підстав для зарахування позивача в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а саме, з 12.08.2002 року.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вказані доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Рішенням суду першої інстанції від 27.05.2019 року було визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 Про затвердження рішення житлової комісії А 2995 в частині зарахування майора ОСОБА_1 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи.

При цьому суд першої інстанції, приймаючи до уваги приписи ч.2 статті 19 Конституції України, зазначив у рішенні, що оскільки позивача було поновлено на військовій службі у Збройних Силах України та на посаді, але у іншій військовій частині, то за даних обставин здійснюється його відновлення в усіх правах, які гарантовані, як військовослужбовцю, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

З врахуванням приписів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі Савіни проти України, заява №39948/06, які є джерелом права, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач, ухваливши рішення про зарахування позивача зі складом сім`ї 3 особи на квартирний облік з часу подання рапорту, без зазначення мотивів відмови у зарахуванні з часу постановлення на квартирний облік, а саме, з 12.08.2002 року, відповідач вказаним рішенням обмежив права позивача на отримання житла.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 відносно того, що суд першої інстанції у рішенні від 27.05.2019 року не вказав, яку саме норму закону було порушено військовою частиною НОМЕР_1 при прийнятті оспорюваних позивачем рішень, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, виходячи із наступного. Звертаючись до відповідача з рапортом про зарахування на квартирний облік, ОСОБА_1 надав довідку №361 від 20.02.2018 року, видану Сєвєродонецькою квартирно-експлуатаційною частиною (району) (а.с.13,16), відповідно до якої він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2002 року по 29.10.2014 року. При цьому відповідачем при вирішенні даного питання не в повному обсязі були перевірені надані позивачем документи та не враховані ті обставини, що ОСОБА_1 було поновлено та призначено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом 5 окремого полку зв`язку цього самого оперативного командування, майор, що підтверджується витягом з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.11.17 року №427 (а.с.11).

Доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 вказують, що рішення про зняття позивача з квартирного обліку було прийнято військовою частиною НОМЕР_2 29.10.2014 року, при цьому дане рішення ОСОБА_1 не оскаржено після його поновлення на військовій службі, і на даний момент зазначене рішення не скасовано, тому воно створює певні юридичні наслідки у вигляді неперебування майора ОСОБА_1 на квартирному обліку з 29.10.2014 року. Також доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 зазначають, що оскаржувані позивачем рішення були прийняті відповідачем на підставі п.9 Розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380. З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 року по справі №826/5536/15 (а.с.6-8), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року (а.с.9-10), скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 121 окремого маневреного центру радіоелектронної розвідки по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року, зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане проіндексоване грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2014 року по 13.04.2017 року. Згідно витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.11.17 року №427 (а.с.11), ОСОБА_1 було поновлено та призначено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом 5 окремого полку зв`язку цього самого оперативного командування, майор. Апеляційний суд вважає, що вказані обставини є підставою для поновлення всіх прав ОСОБА_1 , а не певної їх частини, і за даних обставин порушені права позивача підлягають захисту на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 року по справі № 826/5536/15 (а.с.6-8), залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року (а.с.9-10), якою скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 121 окремого маневреного центру радіоелектронної розвідки по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 27.05.2019 року в оскаржуваній частині, ухваленого у даній частині на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.05.2019 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , учасника бойових дій, від 22.02.2019 року про зарахування у чергу військовослужбовців, які потребують житлових умов у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про його зарахування разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині не надає йому можливості повноцінно скористатись своїм правом на отримання житла.

З врахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, а також приписів статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі Савіни проти України, заява №39948/06, п.47, п.48, які є джерелом права, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 року по справі № 826/5536/15(а.с.6-8), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року (а.с.9-10), скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 121 окремого маневреного центру радіоелектронної розвідки по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року, зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане проіндексоване грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.10.2014 року по 13.04.2017 року. Згідно витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.11.17 року №427 (а.с.11), ОСОБА_1 було поновлено та призначено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом 5 окремого полку зв`язку цього самого оперативного командування, майор.

На думку апеляційного суду, вказані обставини є підставою для поновлення всіх житлових прав ОСОБА_1 , а не певної їх частини, і за даних обставин порушені права позивача підлягають захисту на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2017 року по справі №826/5536/15 (а.с.6-8), залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року (а.с.9-10), якою скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 року №667 По особовому складу та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 121 окремого маневреного центру радіоелектронної розвідки по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 з 20.10.2014 року. За даних обставин апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутнє втручання у повноваження відповідача, оскільки суд захищає регламентовані законом права позивача на підставі вищезазначеного судового рішення, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді (а.с.6-10).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. При цьому рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.05.2019 року змінити, виклавши перший, четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , 1977 року народження разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , 1977 року народження, сином ОСОБА_3 , 2009 року народження у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.05.2019 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2019 року змінити, виклавши перший, четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , 1977 року народження разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , 1977 року народження, сином ОСОБА_3 , 2009 року народження у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: