Ухвала

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 661/1032/20

провадження № 61-13304ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 травня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 23 січня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого, станом на 20 січня 2020 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 38 254,28 грн, яка складається з: 22 268,36 грн. - заборгованості за тілом кредиту, у т. ч. 0,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 22 268,36 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованості за простроченими відсотками; 5 929,08 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України; 7 759,02 грн - за нарахованою пенею, 0,00 грн - за нарахованою комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 797,82 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за укладеним договором у розмірі 38 254,28 грн.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 травня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з того, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що саме умови Витягу з тарифів та Витягу з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 23 січня 2012 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Станом на 20 січня 2020 року відповідач заборгованості за тілом кредиту не має, оскільки фактично використані кошти ним банку повернуті.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що доданий до позовної заяви в обґрунтування її вимог витяг з Умов та правил надання банківських послуг, сформований з текстів різних їх редакцій, не має необхідних ознак письмового договору між сторонами, оскільки суперечить вимогам статей 633, 634, 1055 ЦК України.

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 травня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 38 254,28 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що судами не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, щодо стягнення з позичальника фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки встановлені фактичні обставини у зазначеній справі та у цій справі не є тотожними, а саме у цій справі судами встановлено, що відповідач заборгованості за тілом кредиту не має, оскільки фактично використані кошти ним повернуті.

Також необґрунтованими є посилання заявника на постанови Верховного Суду, від 23 грудня 2019 року у справі № 342/180/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 355/848/17, оскільки встановлені фактичні обставини у зазначених справах та у цій справі не є тотожними, що не може свідчити про подібність правовідносин у справі, а як наслідок про вирішення питання щодо урахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасності повернення наданих кредитних коштів, а також процентів за користування ними, тягне за собою загрозу для можливості повернення банком залучених коштів вкладників, ставить під загрозу репутацію банку, порушує його права та інтереси, перешкоджає стабільній роботі банку, є необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті є викладом суб`єктивних суджень заявника, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 травня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик