н/п 2/490/3212/2019 Справа № 490/5592/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Дудник Г.С.,

за участю позивача, його представника адвоката Гриненко І.І., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Разумовського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ТОВ "Центральний 1", КП ММБТІ, про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в якому просив зобовязати відповідачів припинити самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1 та знести самочинне будівництво за цієєю адресою; стягнути з відповідачів відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн , судовий збір та витрати на послуги адвоката у розмір 8000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що він є співвласником будинковолодіння в АДРЕСА_1 , має на праві приватної власності 1/20 частку даного домоволодіння. При цьому на час придбання домоволодіння за вказаною адресою склададося в цілому з жилого саманного будинку літера "Б", жилою площею 34,5 кв.м., жилого саманного будинку ліетра В, жилою площею 36,8 кв.м., сарай дерев`яний літера П, літня кухня деревяна літера Ж-1, літера Г, сарай цегляний літера Д, сарай дерев`яний літера Ж.

До 2016 року він без будь-яких перешкод користувався своєю частиною , домоволодіння, але фактично проживав у будинку своєї дружини по АДРЕСА_2 . Наприкінці 2016 року прийшовши до свого будинку, він побачив що сусіди почали будівельні роботи, огородивши його будинок фундаментом. Оскільки на його вимоги припинити руйнацію будинку та самочинне будівництво ОСОБА_4 не реагував, він вимушений був звертатися до правоохоронних та контролюючих органів з відповідними заявами, з відповіді на які з`ясувалося , що будівництво відповідачами ведеться самочинно.

За вказаний час будинок позивача було повністю знищено, сокільки відповідачі не ппипинили своїх протиправних дій, на його місці збудовано незаконно інший будинок.

Звернувшись до КП ММБТІ для отримання технічного паспорту було отримано відповідь, що при проведенні поточної інвентаризації в 2017 році встановлено, що житловий будинок літер В з літньою кухнею літер Ж-1 , який належав позивачу , знесено.

Оскільки такими неправомірними діями відповідачів зруйновано належене йому майно, він вимушений був тривлий час звертатися до різних органів для захисту своїх прав, взявзку з чим також і погіршився стан його здоров`я, завдано моральну шкоду, компенсацію якої він оцінює у 50 000 грн .

Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких заперечує проти позову та просить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Так, зазначає, що зі слів сусідів, їм відомо що будинко позивача та деякі ініші споруди були знищені внаслідок пожежі ще в 2009 році. На теперішнійчас навіть з відповід БТІ, наданої самим позивачем, вбачається, що відсутні обєкти самочинного будівництва за вказаною адресою .

Вони після укдаенння договору дарування в травні 2017 року 3/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якої входить житлорвий будинко літер Б-2 , загалноб плошею 170,5 кв.м., сарай літер Г огоржі та споруди, не змінюючи наявну площу будинку вівін з батьком віидли належну їм частку вокрему аллдресу АДРЕСА_1 . В подальшоум вони робили лише ромонте (заміна шиферного покрівельного покриття на покрівельне покриття з металеіого профнастілу у звязку з протіканнням, яке жодним чином не впливає на права позивача і ніяким чином не є діями " по знесенню будинку позивача та зведенні на його місці іншого будинку". Жодних інших робіт з будівницта чи реконструкції отриманої у власність частки домоволодіння за вказаною адресою відповідачі не проводиди, будинок не набув нових якісних характеристик, об`єкти самочинного будівництва відсутні.

Також звернув увагу суду на те, що позивач обрав невірний спосіб свого начеб-то порушеного права, оскільки він в прозові посилається як на правову підставі на ст. 376 ЦК України, хоча не має право на звернення до суд з такими вимогами, на порушення свого права вдлансості , як-то належить посилаючись на ст. 391 ЦК України, він не заявляє.

Протокольною ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а ткож витребувано з КП ММБТІматеріали інвентраної справи за вкзаною адресою.

Ухвалою суду від 14 червня 2019 року про забезпечення доказів витребувано у Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради належним чином завірену копію рішення № 1010 від 11.12.2017 року стосовно надання нової адреси, а також інших наявних рішень стосовно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач був допитаний судом в якості свідка , в своїх поясненнях повністю підтвердив викладені в позові обставини.

Представник позивача адвокат Гриненко І.І. в судовому засіданні просив про задоволення позову , посилаючись на порушення права власності позивача на користування та володіння належною йому на праві власності частиною домоволодіння. Зазначив, що своїми незаконним діями щодо самочинног будівництва відповідачі фактично позбавили позивача його права власності, повністю зруйнувавши належну йому частину житлового будинку літер В і збудувавши на цьому місці нову частину житлвоого будинку, і відновити його порушене право можливо лише шляхом знесення цієї самочинної будівлі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися , повідомлялися судом належним чином, про приини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Разумовський О.А. суду просив відмовити у позові з викладених у письмових поясненях підстав, а також заа недоведеністю позовних вимог і невірно обраним способом захисту порушеного права- адже позивач не є власником земельної ділянки і не може звертатися з вимогами з підстав ст. 376 ЦК України.

Представник третьої особи ТОВ "Центральний 1" надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами справи.

Інші треі особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом за останньою відомою адресою, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали івентарної справи БТІ 3 2973 , заведеної 05.06.1940 р за адресою АДРЕСА_1 , судом встановлено наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником 1/20 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 615 кв.м. , які належали продавцю ЖЕК №13, - на підставі Договору купівлі-продажу від 11.11.1988 року. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Акту приймання в експлуатації індивідуального домоволодіння 18 вересня 1981 року забудовник ЖЕК № 13 прийнято в експлуатацію квариру № 3 площею 15,6 кв.м., лінейними розмірами 4,08х4,10 кв.м., з прибудовою сіней.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно становм на 04.02.2018 року правов ласності за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано також і за ОСОБА_11 , та ОСОБА_3 , по 3/50 часток за кожним на підстав Договору дарування від 04.05.2017 року.

Як вбачається зі змісту вказаного Договору дарування, ОСОБА_12 подарував в рівних частках кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тобто по 3/50 часток , -3/25 часток у праві спыльної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . В цілому домоволодіння складається з :житлового будинку літер А-1 (56,9 кв.м.), літер Б-2 (загальна 173,38 кв.м., житлова площа 51,4 кв.м.) господарськими будівлями та спорудами літня кухні літ.Д, літ.Р1, літ. Т; сараї літерГ.Ж,К,П; діш літер К1 та Т1, споруди 1,2 , вимощення І.

За такого, зі змісту договору чітко слідує, що відповідачі набули у власність ідеальні частки у праві спільної часткової власності на вказане домоволодіння - без визначення в натурі тих об`єктів нерухомості, які їм передаються у власність.

Згідно останньої технічної інвентаризації станом на 15.01.2018 року за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 615 кв.м. , розташовано житловий будинок літер А 1917 року забудови, сарай літер П, літня кухня літер Р1, огорожі та споруди №2,1. Зазначено,що житловий будинок літер Б, що належав ОСОБА_13 та складав 3/25 частики домоволодіння виділено в окрему адресу АДРЕСА_1 за рішенням міськвикокному № 1010 від 11.12.2017 . Знесено житловий будинок літер В, житловою площею 36,8 кв.м., який належав ОСОБА_2 Сараї літер Д,Ж, літні кухні літер Ж1,Г,11- знесено.

Згідно техніного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 28.12.2017 року , на земельній ділянці, площею 157,8 кв.м. , з якої під житловим будинком літер Б розташовано 148,8 кв.м. - житловий будинок літер Б-2 з мансардою - реконструйований 2015-2017 роки, сарай літер Г, ворота та замощення.

Згідно цього технічного паспорту розміри лінійні вказаного будинку 6.54х22,75 м., але при цьому плоша першого поверху становить 103,1 кв.м., площа другого поверху становить 67,4 кв.м., разом площа будинку 170,5 кв.м.

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що в 1980-х роках ОСОБА_2 , отримав дозвіл на перебудову коридору в будинку літер В за вказаною адресою, площею 15,6 кв. в окрему квартиру і в подальшому попередній власник ЖЕК № 13 ввів в експлуатацію цю частину як окрему квартиру, перевівши площу коридору/сіней літ.в1 в житлову, та відчудив її на користь ОСОБА_2 - з тих пір згідно матеріалів інвентразації ця частина домоволодіння залишалася незмінною, під літерою в1 та площею 15,6 кв.м. а невеличкою прибудовою- коридором .

Звичайним математичним розрахунком доводиться, що зареєстрована за відповідачами площа першого поверху будинку вочевидь не відповідає площі забудови будинку, адже 6.65х22,75=148,78 кв.м., а в технічному паспорті при експлікації приміщень зазначена площа першого поверху -103,1 кв.м.

Лінійні розміри будинку літер Б згідно матеріалів БТІ станом на 1981 рік 6.56х10,15=66,58 кв.м.(а.с 146-147 справи БТІ)

Знизу до нього була прибудова літня кухня літер Д розміром 3,8х6,6 , зверху будинок літер В, розмірами 3,2-3,9х14,08(2,7+8,0+4,08) метрів, який складався з різних частин -трьох квартир.

Журналом зовнішніх обмірів станом на 15.04.2015 року ( а.с. 391 справи БТІ ) встановлено, що площа забудови будинку літер А становить 116,2 кв.м., літер Б - 71, 3кв.м., літер В - 23,4 кв.м ( ціла частина - інша напівзруйнована після пожежі).

Але вже Журналом зовнішніх обмірів станом на 20.02.2017 року ( а.с. 419 справи БТІ ) встановлено, що площа забудови будинку літер А становить 122,4 кв.м., літер Б - 71, 3 кв.м. - що виділено в окрему адресу станом на 15.01.2018 року , літер В - 23,4 кв.м - 15.01.2018 року зазначено про його знесення.

За такого, оскільки на час розгляду справи довжина будинку літер Б становить 22,75., а за даними попередніх інвентаризацій ( в тому числі і станом на час виділу цього будинку в окрему адресу) становила 10,15 м. Отже різниця в довжині складає 12,6 м - тобто поза розумним сумнівом будівництво відповідачами продовжено саме вбік прилеглого колись будинку літер В - адже будинок літер А за рахунок будови літньої кухні літер Д став будинком літер А1 ще в 2015-2016 р ( а.с. 157,387 справи БТІ ) ( в незмінних попередніх розмірах) .

Очевидно, що якщо продовжено будівництво на 12,6 метрів, а довжина всього будинку літер В не перевищувала 14 метрів - то відповідачами ведеться будівництво будинку на тому місці, де розташована будівля літер в1, яка належить позивачеві на праві власності.

Наданими представником позивача адвокатом Гриненко І.І. фотографіями та показами ОСОБА_2 , , наданими в якості свідка, підтверджується, що станом на листопад 2016 року ведуться будівельні роботи , а саме зроблено новий фундамент та завезено будівельній матеріали(газобетон) безпосередньо навколо ( впритул до зовнішніх стін) будинку, що належить позивачеві.

Натомість , виходячи зі змісту рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року у справі № 489/2513/18 вбачається, що ОСОБА_3 виконує будівельні роботи у березні -квітні 2018 року , а саме влаштування фундаменту та зведення стіни з газобетону під перекриття першого поверху будівлі розмірами 12,5-6 м. в порушення ст.34 ч.1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» а також п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 466( без дозвільних документів)

Постановою № 18 від 17.04.2018 ОСОБА_3 за вчинення правопорушення , передбаченого ст. 96 ч.5 КУпАП ОСОБА_14 ММР притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу .

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" і від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Наведеним спростовуються твердження відповідачів, викладених в письмових поясненнях, що ними не проводилися жодні будівельні роботи, крім перекриття покрівлі.

Але і встановлена компетентими представниками контролюючого орагну розміри будівництва - яке, як встановлено ведеться з порушенням діючих норм і правил в сфері містобудуваня, повністю співпадають з тією різницею між належними правовстановлювальними документами правопопередників відповідачів і багаторазовими проведеним зовнішними обмірами житлового будинку працівниками БТІ - та останньою технічною інаентаризацією наданою відповідачам - ті самі 12,5 м довжини забудови, на які відсутні жодні проектна, дозвільна документація, а також правовстановлюючі документи.

Матеріалами справи підтверджується, що 30 серпня 2009 року за адресою Комсомольська, 28 був факт пожежі - але яка частина домоволодіння горіла та чи було знищено споруди внаслідок - пожежі не підтверджено .

Також з матеріалів інвентарної справи вбачається, що частина житлового будинку літер В - за літер в1 була наявна в попередніх розмірах ( житлова площа а 15,6 кв.м.) в матеріалах поточної інвентаризації станом і на 2010 , і на 2015 роки - що спростовує твердження відповідачів, що вона була знищена часом або пожежею (а.с. 256 , 332, 336-337 - Акт, де чітко зазначено, що після пожежі залишилося в1 та в6, а згоріло літер В,в, в5, а.с. 390 - справи БТІ).

За такого суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів стосовно того, що будинок позивача було знищено внаслідок пожежі - адже вони спростовується повністю матеріалами інвентаризаційної справи БТІ.

21.03.2018 року відповідачі зареєстрували свої право спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним на ціле домоволодіння - житловий будинок літер Б-2 за адресою АДРЕСА_1 ,площею 170, 5 кв.м та сарай літ Г, огорожі та споруди.

При цьому яким чином відбулася реєстрація припинення права спільної часткової власності з іншими співвласниками по АДРЕСА_1 , і яким чином виділена частка відповідачів в натурі - представник відповідача пояснити не зміг. Також відсутні відповідні документи в матеріалах інвентарної справи БТІ.

Згідно технічного паспорту на домоволоднні за цією адресою станом на 20 лютого 1980 року - на земельній ділянці , площею 615 кв.м. , були розташовані житлові будинку за літерами А (173 кв.м.),Б (172 кв.м. розмірами 6,56Х10,15)- кам`яні, літер В(63 кв.м., складався з житлових кімнат по 8,0 та 13,2 кв.м., коридорів по 6,8 та 15,6 кв.м.) - саманний , вбиральні літер М.Л,. сараї літер Д, Ж,И та ворота з замощенням.

Також матерілами справи підтверджується, що ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років багаторазово звертався до правоохоронних органів та прокуратури з приводу незаконного захвату земльної ділянки та будівництва на ній за адресою АДРЕСА_1 , де йому було рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку.

Також ОСОБА_2 протягом 2017-2018 років неодноразово звертався до Управління ДАБК ММР з приводу незаконного проведення будівнвельних робіт з реконструкеції квартири АДРЕСА_1 , де йому було роз`яснено, що будівельні роботи з будівництва житлового буднику ведуться ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , станом на 26 січня 2018 року повідомлення про початок будівельних робіт за вищевказаною адресою не надходило, та рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку.

Щодо заперечень представник відповідача , що наданою позивачем довідкою БТІ станом на 25.01.2018 року підтверджується , що за даною адресою відсутні об`єкти самочинного будівництва - то таке не може бути прийнято судом до уваги як достеменний доказ, адже ця довідка стосується адреси 28 з зазначенням ,що житловий будинок літер Б виділено в окрему адресу 28/1 і факт самочинного будівництва за адресою АДРЕСА_1 - не оцінювався техніком БТІ.

З рішення виконкому ММР № 500 від 23 червня 2017 року ( зі змінами внесеними рішенням №1010 від 11.12.2017 року), яким 3/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та належить відповідачам , надано нову адресу АДРЕСА_1 . А інше майно залишити за адресою вул АДРЕСА_1 - жодним чином виділення в користування частини земельної ділянки з загальної площі 615кв.м - не здійснювався, як і не здійснювався виділ в натурі окремих будівель та споруд.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил право на звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва має відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. При цьому, якщо можливо провести відповідну перебудову самочинного будівництва, суд може постановити рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести таку перебудову.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

Із системного аналізу положень статей 16, 386, 391 ЦК України можна дійти висновку про те, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Тобто, відповідно до вимог ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №309/3989/14.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи та дослідженими судом доказами підтверджується , що внаслідок самочинної добудови відповідачами житлового будинку літер Б по АДРЕСА_1 порушується та унеможливлюється взагалі його право користування житловим будинком літер в1 за адресою АДРЕСА_1 . При цьому , заперечення відповідача, що будівництво ними ведеться за адресою 28/1. Тоді як нерухомість позивача розташована за адресою 28 - жодним чином не спростовують висновків суду, адже рішення органів місцевої влади щодо виділення йому в користування окремою земельно ділянки при виділенні його житлового будинку в окрему (юридичну адресу - не приймалося. Більш того, як встановлено судом вище , якщо і прийняти до уваги різні адреси сторін, то якщо і відповідачеві виділена земля , то лише під належним йому житловим будинком з господарськими спорудами - а на час виділення це жодним чином не становило 148 кв.м. забудови.

Згідно зі ст.ст. 4,12,13, 79 ЦПК України, позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Зі змісту позову та наданих стороною позивача пояснень вбачається, що ОСОБА_2 обґрунтовував позовні вимоги тим, що внаслідок самочинної добудови житлового будинку відповідачами позбавлено його можливості користування належною йому частино будинку , тобто порушено його право власності.

Суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Отже враховуючи, що захисту в судовому порядку з підстав, передбачених ст.ст.321, 391, 376 ЦК України, підлягає лише тільки дійсне порушене право, і позивач довів, що внаслідок самочинної добудови житлового будинку літер Б по АДРЕСА_1 порушено його право користування житловим будинком, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог .

За такого, в межах позовних вимог , а також положень ч.2 ст. 5 ЦПК Украхни, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів припинити самочинне будівництво та знести зведені ними недобудовані елементи самочинної споруди, яка розташована на місці прибудови до житлового будинку літер В- за літерами в1, площею 15,6 кв.м., в межах визначених згідно технічного паспорту БТІ від 20 лютого 1980 року за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Оскільки матеріали справи містять докази щодо протиправних дій відповідачів щодо незаконного будівництва та порушення права власності позивача такими діями , внаслідок яких позивачу заподіяна моральна шкода, суд враховуючи вимоги розумності та справедливості, також що позивач тривалий час вже не проживав в тому будинку та не заявляв вимог про стягнення матеріальної шкоди, що не дозволяє суду встановити наявність та розмір заподіяних йому збитків, су вважає достатньою компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь позивача по 446 грн судового збору - пропорційно задоволених позовних вимог та по 1500 грн витрат на правничу допомогу ( враховуючи що представник позивача адвокат Гриненко І.І. надав суду належні докази та підстави сплати позивачем йому 8 000 грн за надання правової допомоги, проте детального розрахунку виконаних робвт з зазначенням витраченого часу і вартості нормо-години останній сууд ен надав).

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст.ст. 12,13, 79-81, 141, 259-265,273 ЦПКУкраїни,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинити самочинне будівництво та знести зведені ними недобудовані елементи самочинної споруди, яка розташована на місці прибудови до житлового будинку літер В- за літерами в1, площею 15,6 кв.м. з прибудовою коридору, в межах визначених згідно технічного паспорту БТІ від 20 лютого 1980 року за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 1500 грн компенсації за завдану моральну шкоду з кожного. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 446 грн судового збору та по 1500 грн витрат на правову допомогу з кожного.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 27 січня 2020 року

Суддя Гуденко О.А.