ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/249/20 Справа № 199/1175/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; на гараж № 94 в автогаражному кооперативі «Амур-3», на автомобіль « HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 та грошові вклади, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 (том 1 а.с.2-3, том 2 а.с.64).

27 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом. Просила, встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу понад п`ять років; визнати за ОСОБА_2 право власності на спільне сумісне майно, а саме: на Ѕ частину автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 , який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , вид. 19.01.2009 ВРЕР №2 ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області; Ѕ частину коштів на депозитному рахунку на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р.; визнати за ОСОБА_2 право на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , змінивши черговість спадкування з четвертої черги на другу; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаражу № 94 в автогаражному кооперативі «Амур-3»; ј частину частини автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 , ј частину коштів на депозитному рахунку на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. (том 1 а.с.39-42,218-220).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину гаражу №94 в авто гаражному кооперативі в «Амур-3», а також на ј частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 та Ѕ частину грошових вкладів, на депозитному рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 . Решту позовних вимог залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті спадкодавця 12.06.2016 року, тобто більше 5 років; визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 ; визнано за ОСОБА_2 право на спадкування за законом спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , змінивши черговість на спадкування ОСОБА_2 з четвертої черги на другу. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину гаражу № 94 в автогаражному кооперативі «Амур-3», а також на ј частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 та на Ѕ частину грошових вкладів, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р., в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 . Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання судових витрат (том 2 а.с.165-171).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року виправлено описку в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року у справі № 199/1175/17, провадження № 2/199/206/19, в резолютивній частині рішення зазначивши розмір грошових вкладів, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договору № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. «477 доларів США» та на підставі договору № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. «50 004,40 грн.», за якими визнано право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом. Виправлено описку в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2019 року у справі № 199/1175/17, провадження № 2/199/206/19, в резолютивній частині рішення зазначивши розмір грошових вкладів, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договору № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. «477 доларів США» та на підставі договору № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. «50004,40 грн.», за яким визнано право власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом (том 2 а.с.174-175).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Просила, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (том 2 а.с.181-188).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який є рідним братом ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року по справі №169-84/17 (том 1 а.с.211-212). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на жило від 04.08.1998 року, виданого на підставі розпорядження Дніпропетровського міськвиконкому від 04.05.1998 року №4/1139-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» реєстровий номер №271 п. 24-55 (том 1 а.с.6); гаражу № 94 в автогаражному кооперативі «Амур-3», який належить йому на підставі рішення РВК АНД району м. Дніпропетровська від 16.11.1990 року №687 зареєстровано в КП «ДМБТІ»03.05.1994 року, реєстровий номер №48 в книзі №Г-12(том 1 а.с.10,11), автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 , який належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та зареєстрований на підставі вантажної митної декларації №100000011/8/520107 від 17.01.2009 (том 1 а.с.4,175), а також грошових вкладів відповідно до договору №SAMDN3670 від 20.05.2013 та договору №SAMDN4077 від 22.05.2013 .

З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_5 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом до майна померлого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1993 року по день своєї смерті проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Вказана обставина підтверджується показами свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (том 2 а.с.18-21)

Задовольняючи частково первісні та зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вважав доведеним факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 з 1986 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більше п`яти років за адресою: АДРЕСА_2 , а тому визнав спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «HYUNDAI ACCENT», д.н. НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_5 хворів на онкологічне захворювання та ОСОБА_2 за ним доглядала, приймала участь у матеріальних витратах, забезпечувала необхідними продуктами харчуванням, суд вважав, що слід змінити черговість на спадкування ОСОБА_2 з четвертої черги на другу за законом після померлого ОСОБА_5 та за ОСОБА_2 слід визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину гаражу №94 в авто гаражному кооперативі в «Амур-3», а також на ј частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 , та на Ѕ частину грошових вкладів, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 За ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину гаражу №94 в авто гаражному кооперативі в «Амур-3», а також на ј частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 та Ѕ частину грошових вкладів, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 . Суд вважав, що не можна вважати спільною сумісною власністю грошові вклади, оскільки факт вкладення спільних коштів в ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 суду не надала.

Проте, повністю погодитися з висновком суду колегія суддів не може.

Встановлюючи факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті спадкодавця 12.06.2016 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, не врахувавши наступні норми закону.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню.

При цьому слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч.2 ст.21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

У своєму позові ОСОБА_2 просила встановити факт проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 1993 року.

Так, в період з 1993 рік до 01 січня 2004 року діяв КпШС України, який не тільки не регулював та не визнавав відносини між чоловіком та жінкою без реєстрації шлюбу, але і не встановлював фактів проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та не наділяв цих осіб спільних правами та обов`язками.

Із роз`яснень, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, вбачається, що заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають, тобто факт проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за КпШС України не встановлювався.

З урахуванням наведеного, враховуючи пояснення сторін (свідків) в суді першої інстанції, про спільне проживання, що також підтверджується фотокартками, трьох стороннім договором позики про взятим разом зобов`язанням (том 1 а.с.152, том 2 а.с.143 зворот), довідкою про склад сім`ї та актом про проживання разом за адресою АДРЕСА_2 , що ОСОБА_5 дійсно мешкав з ОСОБА_2 (том 1 а.с.54,55).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки останньою надано належні та допустимі докази, щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 з 01.01.2004 року по час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не може вважатися спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право на жило від 04.08.1998 року, виданого на підставі розпорядження Дніпропетровського міськвиконкому від 04.05.1998 року №4/1139-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» реєстровий номер №271 п. 24-55 (том 1 а.с.6) та гараж № 94 в автогаражному кооперативі «Амур-3», який належить спадкодавцеві на підставі рішення РВК АНД району м. Дніпропетровська від 16.11.1990 року №687 зареєстровано в КП «ДМБТІ»03.05.1994 року, реєстровий номер №48 в книзі №Г-12(том 1 а.с.10,11).

Оскільки Сімейний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, то положення ст.74 цього Кодексу застосовують виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

Таким чином, факт перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з 1993 року по 01 січня 2004 року не може бути підставою для застосування положень Сімейного кодексу України щодо майна, набутого до набрання ним чинності, оскільки, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22,28,29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність", на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону Про власність, ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі №6-135 цс/13 майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких одержано спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та формування бюджету).

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо поділу майна, нажитого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Саме перебування практично у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Не можна вважати ОСОБА_2 власником половини майна, придбаного до 01 січня 2004 року на підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» без установлення факту створення (придбання) сторонами цього майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте ОСОБА_5 за спільні з ОСОБА_2 кошти.

Вирішуючи питання про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 2008 р.в., д.н. НОМЕР_1 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині зміни черговості спадкування, перерозподілу спадщини та визнання права власності у порядку спадкування.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1259 ЦК України).

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, зі змісту зазначених положень закону вбачається, що підставами для задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування, щодо зміни черговості спадкування, є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1)здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2)матеріальне забезпечення спадкодавця; 3)надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4)тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5)безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність одночасно всіх п`яти вищезазначених обставин.

Таким чином, законом передбачений вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст.1258 ЦК України.

При цьому, сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

Отже, апеляційний суд вважає, що з наданих позивачем доказів не вбачається неможливість ОСОБА_5 до червня 2016 року самостійно забезпечити умови свого життя та не вбачається потреби у сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем померлому допомоги. Висновки суду першої інстанції про доведеність цих обставин є помилковими.

Надані ОСОБА_2 докази не свідчать про те, що вона тривалий час здійснювала опіку над спадкодавцем ОСОБА_5 , тобто надавала йому нематеріальні послуги (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами) та матеріально забезпечувала ОСОБА_5 , а також не свідчать про знаходження ОСОБА_5 тривалий час у безпорадному стані.

За встановлених обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом до майна померлого ОСОБА_5 , в передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки до суду звернулася ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , колегія суддів, вважає за необхідне задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при перегляді рішення суду, оскільки, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його зміни.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_1 в сумі 9690 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; гараж № 94 в автогаражному кооперативі Амур-3; 1/2 частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 ; грошові вклади, на депозитному рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. - «814 доларів США 11 центів» та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. - «100008 гривень 70 копійок» в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з 01 січня 2004 року по час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

В частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., NLHCM41AR9Z143025, д.н. НОМЕР_1 , - залишити без змін.

В частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на спільне сумісне майно, а саме: Ѕ частину коштів на депозитному рахунку на ім`я ОСОБА_5 , який належить спадкодавцю на підставі договорів № SAMDN 3670 від 20.05.2013 р. та № SAMDN 44077 від 20.05.2013р. - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9690 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: