КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у грудні 2017 року між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів, посвідченого Полісом № АК/7655173 на пільгових умовах, що встановлені п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з вказаним Полісом забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

23.02.2018 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та забезпеченого автомобіля марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

При цьому, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року особою, винною в скоєнні даної ДТП, визнано відповідача.

З метою відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням транспортного засобу марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , потерпіла особа звернулася із заявою виплату страхового відшкодування до АТ «СН «Ю.БІ.АЙ-КООП».

У зв`язку з зазначеним, на виконання своїх зобов`язань за Полісом та на підставі рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/13098/18, АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» виплатило страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. 00 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що Поліс № АК/7655173 було оформлено на страхувальника ОСОБА_2 на підставі пільгового пенсійного посвідчення, позивач вважав, що у відповідності до положень п. 13.2 ст. 13 та ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме з відповідача, як особи, яка є винною у спричиненні вищезазначеної ДТП, підлягає стягненню на його користь 50 % виплаченого страхового відшкодування, що становить 49 500 грн. 00 коп.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 110-112).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталася 23.02.2018 року, адже вказані обставини підтверджуються наданими на запит суду відповіддю з поліції відносно ДТП та копією паспорта ОСОБА_1 , а також рішенням Господарського суду м. Києва від 26.02.2019 року по справі № 910/13098/18.

При цьому, зазначає, що 27.05.2020 року Солом`янським районим судом м. Києва було винесено ухвалу про виправлення помилки у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року (а.с. 116-117).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у грудні 2017 року між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів, посвідченого Полісом № АК/7655173 на пільгових умовах, що встановлені п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з вказаним Полісом забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

23.02.2018 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та забезпеченого автомобіля марки «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Господарського районного суду м. Києва від 26.02.2019 року з ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» було стягнуто суму страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. 00 коп.

При цьому, згідно з платіжним дорученням № 12242 від 12.06.2019 року ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» виплатило ТОВ «СК «Віді-Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. 00 коп.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що оскільки Поліс № АК/7655173 було оформлено на страхувальника ОСОБА_2 на підставі пільгового пенсійного посвідчення, у відповідності до положень п. 13.2 ст. 13 та ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме з ОСОБА_1 , як особи, яка є винною у спричиненні вищезазначеної ДТП, підлягає стягненню на його користь 50 % виплаченого страхового відшкодування, що становить 49 500 грн. 00 коп.

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з тим, згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

При цьому, у відповідності до положень ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та предмету позову, виключно за наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, підтвердженою належними та допустимими доказами, з останнього на користь страхової компанії може бути стягнуто страхове відшкодування з підстав, передбачених ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року, додана позивачем до матеріалів позовної заяви на підтвердження викладених у ній обстаивин, не може слугувати належним доказом наявністі у відповідача вини у вчиненні ДТП, адже у вказаній постанові винною особою визнано ОСОБА_3 , а не Гнєдаша В.І.

При цьому, незважаючи на те, що судом першої інстанції надсилався позивачу лист щодо вирішення питання про усунення вищенаведених розбіжностей, останнім, окрім відповідді з НПУ, не було подано до суду відповідного процессуального документу про виправлення описки у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року.

Також, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, з відповідною заявою про виправлення описки у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року позивач звернувся до суду лише 21.04.2020 року, тобто більше ніж через місяць після ухвалення оскаржуваного рішення.

Водночас, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем останніх.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська