справа № 208/3840/19
№ провадження 2/208/558/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

за участю секретаря Федик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та коштів, визначених договором поруки», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 180 000,00 грн.; з відповідача ОСОБА_3 - 5000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, згідно розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2 30.06.2018р., останній отримав від позивача 180 000,00 грн. у рахунок попередньої оплати вартості послуг з проектування та електромонтажних робіт, згідно умов договору №14/06/18 від 30.06.2018р. Зазначені послуги відповідач ОСОБА_2 зобов`язався надати позивачу протягом п`яти місяців з дня отримання коштів. Разом з цим, на час звернення позивача до суду, відповідач ОСОБА_2 зазначений договір з позивачем не уклав, зазначені послуги позивачу не надав, отримані від позивача кошти - не повернув. Оскільки вказані кошти отримані відповідачем безпідставно, просить суд, стягнути вказані кошти з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.ст.1212, 1213 ЦК України,

В обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 5000,00 грн., позивач посилається на те, що, 30 липня 2018р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед позивачем за часткове виконання відповідачем ОСОБА_2 обов`язку по поверненню позивачу грошових коштів на суму 5000,00 грн., отриманих відповідачем ОСОБА_2 за розпискою від 30.06.2018р. Строк дії зазначеного договору складав п`ять місяців, водночас, відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, кошти у сумі 180 0000,00 грн. позивачу не повернули. На підставі ст.553, 554, 543 ЦК України, позивач просить суд стягнути 5000,00 грн. з відповідача ОСОБА_3 , як з поручителя за договором поруки від 30.07.2018р.

В судове засідання представник позивача - адвокат Григор`єв М.І. не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про те, що позов підтримує, та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про те, що, позов в частині стягнення з нього 5000,00 грн. не визнає, оскільки закінчився строк дії договору поруки.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.8 ст.279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно копії розписки, наданої позивачем на підтвердження зазначених ним у позові обставин, 30.06.2018р. відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача 180 000,00 грн. в якості оплати послуг по проектуванню та електромонтажних робіт, згідно умов договору №14/06/18 від 30.06.2018р.

Посилаючись на те, що, відповідач ОСОБА_2 зазначені послуги позивачу не надав, зазначений договір з позивачем не уклав, отримані від позивача кошти не повернув, позивач просить суд стягнути вказані кошти з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.ст.1212, 1213 ЦК України, оскільки вважає вказані кошти безпідставно набутим відповідачем майном.

Встановлені судом вищевказані обставини, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.1212 ЦК України, Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З аналізу ст.ст.1212, 1213 ЦК України, випливає те, що, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, встановленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Водночас, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Вказаний висновок суду узгоджується з Висновком Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-88цс13.

Як випливає з матеріалів даної цивільної справи, зокрема, копії розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2 , останній отримав кошти у розмірі 180 000,00 грн. від позивача на виконання умов договору про проектування та електромонтажних робіт №14/06/18 від 30.06.2018р.

Отже, оскільки кошти у розмірі 180 000,00 грн. відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача на виконання умов договору, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до договірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, суд, встановивши договірний характер правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , дійшов висновку про те, що, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути застосований судом, оскільки договірний характер правовідносин сторін виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212, 1213 ЦК України.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 5000,00 грн. як з поручителя за договором поруки від 30.07.2018р., суд дійшов наступного висновку.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач надав суду копію договору поруки від 30.07.2018р., укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 .

Згідно п.1 вказаного договору поручитель - відповідач ОСОБА_3 зобов`язався перед кредитором - позивачем ОСОБА_1 за часткове виконання боржником - відповідачем ОСОБА_2 обов`язку по поверненню останнім грошових коштів на суму 5000,00 грн., отриманих ОСОБА_2 від позивача за розпискою від 30.06.2018р.

Посилаючись на те, що, відповідач ОСОБА_2 не виконав умови розписки від 30.06.2018р., позивач просить суд, на підставі ст.553, 554, 543 ЦК України, стягнути 5000,00 грн. з відповідача ОСОБА_3 , як з поручителя за договором поруки від 30.07.2018р., укладеного у забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 розписки від 30.06.2018р.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як випливає зі змісту розписки, наданої позивачу відповідачем ОСОБА_2 , останній отримав кошти у розмірі 180 000,00 грн. від позивача в якості оплати послуг по проектуванню та електромонтажних робіт, згідно умов договору №14/06/18 від 30.06.2018р.

При цьому, жодної умови про повернення, та строки повернення зазначених у розписці коштів позивачу ОСОБА_1 дана розписка не містить.

Отже, дослідивши зміст розписки, на яку посилається позивач як на доказ існування зобов`язання відповідача ОСОБА_2 щодо повернення позивачу коштів у розмірі 180 000,00 грн., суд приходить до висновку про те, що, вказана розписка не є належним та допустимим доказом підтвердження існування зобов`язання відповідача ОСОБА_2 щодо повернення відповідачу ОСОБА_1 коштів у розмірі 180 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що, відсутність зобов`язання, на виконання умов якого укладено зазначений позивачем договір поруки від 30.07.2018р., виключає можливість застосування до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , визначеного ст.554 ЦК України способу відповідальності поручителя перед кредитором.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки обов`язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - покладено на сторони по справі, суд, приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд, керуючись ст.141 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,13, 81-82, 89, 142, 206, 263-268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та коштів, визначених договором поруки» - відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16.09.2020р.

Суддя Нельга Д. В.