г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3347/19
Номер провадження 2/213/191/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Васильєвої О.В.,

без участі сторін,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) станом на 01 серпня 2019 року в розмірі 24 273,53 грн, 7046 грн 55 коп. суму інфляційних збитків, 1 519 грн 25 коп. три відсотки річних, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 лютого 2014 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району в м. Кривому Розі на підставі договору з Управлінням благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради.

У період з 01 жовтня 2015 року по 01 серпня 2019 року позивач надав відповідачу послуги за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 24273,53 грн, однак відповідачі не виконали свої обов`язки по сплаті вартості житлово-комунальних послуг, тому станом на 01 серпня 2019 року утворилась вказана заборгованість.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали.

На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до Акту ТОВ "СІТІСЕРВІС" від 10 липня 2019 року відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 2001 року по теперішній час (а.с.11).

Так, згідно з наданим до суду позивачем розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2015 року по 01 серпня 2019 року складає 24273,53 грн (а. с. 7).

Проте, суд зазначає, що за адресою, за якою виник борг, а саме квартира АДРЕСА_2 , відповідно до довідок відділу реєстрації місця проживання громадян від 05 вересня 2019 року відповідачі зареєстровані з 01 листопада 2016 року по теперішній час, що спростовує твердження позивача щодо реєстрації відповідачів за вказаною адресою з 2001 року, що вказано у власноруч складеному позивачем акті від 10 липня 2019 року (а.с.11, 17, 18).

Позивачем не надано доказів належності квартири

АДРЕСА_2 відповідачам в період з 01 жовтня 2015 року по 01 листопада 2016 року та не надано доказів того, що останні в даний період були споживачами послуг позивача.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по сплаті вартості наданих послуг, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак ухвалою суду від 06 вересня 2017 року у видачі судового наказу відмовлено з підстави, передбаченої частиною 6 статті 100 ЦПК України, що підтверджується копією ухвали (а. с. 10).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачаем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 519,25 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 046,55 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості та надав розрахунок (а.с.8). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 листопада 2016 року по по 01 серпня 2019 року (а. с. 8).

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача за період з 01 листопада 2016 року по 01 серпня 2019 року заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 984,51 грн, інфляційних втрат - 5 653,96 грн та 3% річних у розмірі 1 230,21 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених вимог - по 639,63 грн з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР" заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 01 серпня 2019 року у розмірі 14 984 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 51 коп., інфляційних втрат - 5 653 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн 96 коп. та 3% річних у розмірі 1230 (одна тисяча двісті тридцять) грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР" судовий збір у розмірі 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР" судовий збір у розмірі 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн 63 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІСЕРВІС-КР", , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського 34А офіс 3.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 30 січня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв