Постанова

Іменем України

04 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 751/6098/17

провадження № 61-379св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року у складі судді Деркача О. Г. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Вінгаль В. М., Кузюри Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору поділу спадкового майна.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадкового майна в Другій Чернігівській державній нотаріальній конторі. Проте, лише 2017 році позивач з?ясувала, що вартість майна, що була їй передана, як спадкоємцю не відповідає його дійсній ринковій вартості на час укладення договору, а вартість майна, що було відступлено відповідачу, була значно занижено, майже в три рази, та мало б коштувати близько 1 500 000,00 грн, що ставить у нерівні умови поділу спадкового майна позивача. Вважає, що має місце істотне порушення умов договору, а саме ціни, під час укладення вказаного договору, що є підставою для розірвання даного договору.

ОСОБА_1 просила розірвати договір про поділ спадкового майна, укладений між нею та ОСОБА_2 01 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. І., реєстровий

№ 4.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час укладення договору досягли цілі, які переслідувала кожна з них, а саме було фактично розподілене майно між спадкоємцями і не відбулось жодних порушень, які б прямо вплинули на недосягнення цілі іншої сторони. Більш того, кожна із сторін набула права власності на вказане в Договорі майно, що визнавалося представниками сторін по справі. За таких обставин, беручи до уваги докази в їх сукупності, враховуючи те, що під час укладення договору про поділ спадкового майна, сторони зазначили, що договір в цілому відповідає їх дійсним намірам і вони не мають жодних заперечень до умов цього договору, про що свідчать їх підписи, зроблені власноруч, а також тим, що на підставі вказаного договору сторони отримали відповідні документи на право власності вказаного в договорі майна, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що в даному випадку має місце істотне порушення умов договору, а саме ціни, під час його укладення та в подальшому сторона позивача значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, що є підставою для розірвання даного договору поділу спадкового майна та повернення сторін у попередній стан, який існував до укладення цього договору. Зазначення в пункті 5 спірного договору, мало на меті незначне відступлення, а не таке, яке в подальшому поставило позивача в невигідне майнове положення та значною мірою позбавило того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Визначення оціночної категорії «значна міра», як істотне порушення умов договору можливо лише за допомогою спеціальних знань, однак відповідачем в порушення ухвали суду не було надано експерту необхідні матеріали та не було допущено судового експерта до об?єкту оцінки. Суди першої та апеляційної інстанцій дали неправильну оцінку доказам, наданим позивачем.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Новозаводського районного суду міста Чернігова.

У березні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Спадкоємцями другої черги за законом після спадкодавця є її сестра -

ОСОБА_1 , та її племінниця - ОСОБА_2 , батько якої - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. І., реєстровий № 4.

Відповідно до пункту 5 вказаного договору про поділ спадкового майна, сторони досягли домовленості відійти від рівності часток та поділити вказану спадщину наступним чином.

ОСОБА_1 як спадкоємцю за законом другої черги, передано у спадщину наступне майно:

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 418 276,00 грн;

- легковий автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Aveo», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 58 878,00 грн;

- грошовий вклад з належними відсотками та компенсаціями, що зберігається в ПАТ «Полікомбанк» - в розмірі 51,44 грн.

А всього на загальну суму 477 205,44 грн.

ОСОБА_2 передано у спадщину, як спадкоємцю за законом другої черги:

- квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 671 956,00 грн.

Отже, згідно умов договору про поділ спадкового майна ОСОБА_1 виділено спадкового майна на 194 750,56 грн менше, ніж ОСОБА_2 , з урахуванням досягнутої домовленості відійти від рівності часток спадкоємців.

Вартість спадкового майна була визначена на підставі звітів про оцінку майна, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 : № 185/14

від 06 листопада 2014 року:

- про оцінку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

№ 186/14 від 06 листопада 2004 року;

- про оцінку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ;

№ 187/14 від 07 листопада 2014 року;

- про оцінку автомобіля «Chevrolet Aveo», легковий КОМБІ-В.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як підставу розірвання договору поділу спадкового майна, зазначала те, що в 2017 році вона з`ясувала, що вартість майна, що була їй передана за договором про поділ спадкового майна не відповідає його дійсній ринковій вартості на час укладення договору, а вартість майна, що було відступлене ОСОБА_2 , була значно заниженою, майже в три рази, та мало б коштувати близько 1 500 000,00 грн, що ставить їх у нерівні умови таким поділом спадкового майна, і є істотним порушенням умов договору, а саме ціни.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.».

За правилами частин першої-третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що оцінка спадкового майна була визначена в договорі про поділ спадкового майна на підставі звітів про оцінку майна, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 : № 185/14 від 06 листопада 2014 року; № 186/14 від 06 листопада 2014 року та № 187/14

від 07 листопада 2014 року. До укладення договору про поділ спадкового майна від 01 грудня 2014 року і до подання даного позову до суду у вересні 2017 року ОСОБА_1 не висловлювала свою незгоду з вказаною оцінкою спадкового майна. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки сторони договору про поділ спадкового майна досягли домовленості про ціну договору, погодились з вартістю майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у звітах про оцінку майна, не звертались для проведення рецензування звіту про оцінку майна, повністю виконали договір на визначених в його тексті умовах, набувши права власності на вказане у договорі майно, і до вересня 2017 року не заявляли про свою незгоду з оцінкою майна. Позивачем не надано доказів істотного порушення договору другою стороною - ОСОБА_2 осилання ОСОБА_1 на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка відійшла за договором ОСОБА_2 , мала б коштувати близько 1 500 000,00 грн нічим не підтверджено, та ґрунтується на інформації з оголошення про виставлення вказаної вище квартири на продаж за ціною 1 500 000,00 грн, проте така інформація не є належним та допустимим доказом належної оцінки квартири, а є лише припущенням.

Аргументи заявника про ухилення відповідача про участь у експертизі є безпідставними, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, факт ухилення від участі в експертизі мав місце як з боку ОСОБА_1 , так і з боку ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська