Провадження № 2-з/643/143/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати дії з відчуження вказаної квартири.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вона звернулась до Московського районного суду м. Харкова із заявою про поворот виконання рішення в межах цивільної справи № 643/20093/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2018, з урахуванням ухвали Московського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 10693,27 грн. та суму виконання акту оцінки в розмірі 2500,00 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6909,00 грн. та суму судового збору в розмірі 487,20 грн.; зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених в стіні приміщення літ. «А» квартири і повернення стіни в первісний стан відповідно до технічного паспорту. За даним судовим рішенням в провадженні приватного виконавця знаходились виконавчі листи, та під час виконавчого провадження з ОСОБА_1 була стягнута сума у розмірі 19394,82 грн.. 01.07.2020 Харківським апеляційним судом винесено постанову, якою заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 у справі № 643/20093/15-ц скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та усунення перешкод у користуванні квартирою залишено без задоволення. У суді апеляційної інстанції питання про поворот виконання судового рішення не вирішувалось, у зв`язку з чим ОСОБА_4 подано заяву про поворот виконання судового рішення, предметом якої є повернення грошових коштів, які незаконно були стягнуті з неї на користь ОСОБА_2 ОСОБА_2 не працює, заробітну плату або пенсію не отримує, має у власності нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Заявник зазначає, що є підстави вважати, що даний об`єкт нерухомості може бути відчужений на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, вивчивши доводи заяви, матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

16.09.2020 ОСОБА_1 подала до Московського районного суду м. Харкова заяву про поворот виконання рішення в межах цивільної справи № 643/20093/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 19394,82 грн.

Відомостей про розгляд вказаної заяви судом заявник не надала, та матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що заява розглядалась без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. ст. 151, 183 ЦПК України та підсудна Московському районному суду м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд має перевірити наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4» роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно наданої заявником копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Разом з тим, інформація, зазначена у цій довідці, надана станом на 10.03.2016.

Отже, заявником не надані достовірні відомості, що на час звернення із заявою до суду заявником вказана квартира належить ОСОБА_2 .

Накладення арешту на квартиру може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також, заявником не надані докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на реалізацію майна. Сама лише потенційна можливість ухилення його від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Саме такі по суті висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц.

Таким чином, заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153, 247 ч.2, 260, 444 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Поліщук