Єдиний унікальний номер справи 489/2248/20 Головуючий по 1 інстанції Кирильчук О.І.
Провадження 22-ц/812/1500/20 Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Лівінський І.В.

секретар судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю : представника позивача Гречаної Є.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2020 року

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТОЛІЙ», Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 29 жовтня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №2033 між ТОВ «КАПІТОЛІЙ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» правонаступником якого є ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» у частині передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , а також скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку № 35982506.

В липні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2033, з посиланням на те, що йому стало відомо, що квартира перебуває в іпотечному обтяженні, іпотекодержателем якого є ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2020 року вищезазначену заяву задоволено повністю.

Заборонено державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ», посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, порушення судом норм процесуального права, просило її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, що підтверджено долученими до позову документами, з урахуванням змісту та обсягу пред`явлених позовних вимог, існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки до ухвалення рішення іпотекодержатель може здійснити за собою реєстрацію права власності на квартиру та її продаж, а отже заявлений вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З наведеного виходить, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Наведене свідчить, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року під час розгляду справи № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений 29 жовтня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №2033 між ТОВ «КАПІТОЛІЙ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» у частині передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 35982506.

Як вбачається з наданих для розгляду апеляційної скарги матеріалів, 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВАГРОПРОЕКТ», який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2033. Інформацію про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що того ж дня сформовано відповідний витяг 137600425 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17 березня 2020 року внесено запис про іпотеку від 29 жовтня 2007 року №35982506 щодо невизначеного майна, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: квартири АДРЕСА_2 загальною площею 72,74 кв. м. без ідентифікації її місця знаходження. Іпотекодавцем зазначено ТОВ «Капітолій», а дані щодо державної реєстрації цього обтяження 29 жовтня 2007 року о 21.06.14. У подальшому вказане обтяження у якості запису №35747007 перенесено до нового державного реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51666394 від 17 березня 2000 року.

Отже, оспорюючи вищенаведений договір іпотеки, позивач, як власник нерухомого майна, вважає передачу майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено в багатоквартирному житловому будинку з громадським торговим центром по АДРЕСА_3 , від однієї юридичної особі іншій, - незаконною. А наявність обтяження щодо майнових прав ТОВ «Капітолій» на об`єкт незавершеного будівництва розцінює, як реальну загрозу для його права власності, оскільки таке, на думку позивача, може призвести до звернення стягнення на належну йому квартиру, майнові права на яку є предметом іпотеки за оспореним ним договором.

Враховуючи наведені обґрунтування, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Разом з тим, приймаючи рішення про забезпечення позову у такий спосіб, суд не звернув увагу на те, що майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), та одночасно предметом іпотеки, не є тотожними іншому об`єкту цивільних прав, як нерухоме майно спірна квартира.

Так, статтею 177 ЦК України визначається, що об`єктами цивільних прав можуть бути речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

За положеннями статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Таким чином, майнове право, яке є предметом договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що спосіб забезпечення позову, який обрав позивач не є співмірним пред`явленим ним позовним вимогам. Позивачем оспорюється угода щодо майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, забезпечити який (спір) ОСОБА_1 бажає за рахунок належного йому особисто нерухомого майна (квартири).

Тому суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

В тому числі суд не мотивував, яким чином ймовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки 2007 року може вплинути на права та обов`язки позивача щодо його прав на квартиру, придбану як окремий об`єкт у 2018 році.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору іпотеки позивачем, який не є стороною цього договору, не є виключною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову через заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо неї.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, за висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

За такого, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРУМ КАПІТАЛ» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2020 року скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України, в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: