11.09.2020 Справа № 756/8090/19
Унікальний № 756/8090/19
Провадження №2/756/1358/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

09 вересня 2020 року

Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Макарової С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Соснін Д.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Також за даною адресою зареєстрований ОСОБА_3 , який виїхав з місця реєстрації у 2015 році та фактично в квартирі не проживає, не здійснює витрати пов`язані з утриманням житла, його особистих речей в помешканні немає. Позивач вказує, що внаслідок реєстрації місця проживання відповідача позивач зобов`язаний нести додаткові витрати на утримання житла та сплату комунальних послуг.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Представник позивача, адвокат Соснін Д.О., в судовому засіданні позов підтримав, з обставин викладених в ньому та просив задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Пояснив, що після одруження у 2015 році відповідач виїхав з місця реєстрації та проживає з родиною в іншому місці.

В підготовче судове засідання призначене на 16.10.2019 р. на 13 год. 45 хв. та судові засідання призначені на 23.01.2020 р., 27.03.2020 р. та 09.09.2020р. відповідач не з`являвся, про розгляд справи повідомлялася за останньою відомою адресою місця реєстрації, як шляхом направлення судової повістки так і шляхом публікації оголошення на сайті судової влади, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі третіх осіб.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 12 вересня 2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Як видно з довідки про реєстрацію місця проживання від 29 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_3 з 20 травня 1999 року по теперішній час має зареєстроване місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.88).

Крім того, за вищезазначеною адресою зареєстровані та проживають: власник ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_4 , донька власника - ОСОБА_5 (а.с.89-91).

Як видно з довідки, виданої ОСББ «Квазар-10» за №51 від 26 вересня 2019 року, ОСОБА_3 не звертався до ОСББ стосовно спричинення йому перешкод у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 . Також при обстеженні квартири, опитуванні осіб, які в ній проживають та сусідів, є підстави вважати, що ОСОБА_3 в даній квартирі не проживає тривалий час (декілька років).

Згідно акту про встановлення фактичного складу осіб які проживають у квартирі, складеного 26 вересня 2019 року та підписаного головою ОСББ «Квазар-10» ОСОБА_8, сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт того, що ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 щонайменше 4 роки (а.с.80).

З досліджених судом квитанції по сплаті за комунальні послуги за утримання квартири АДРЕСА_1 видно, що платником є власник ОСОБА_2 (а.с. 14-59).

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував.

Згідно положення п.4 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, яка правова підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на викладені в позові фактичні обставини справи, суд не може погодитися із посиланнями представника позивача на застосування до спірних правовідносин положення ст.ст.71,76 ЖК УРСР, оскільки вони не регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, «3.1 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі : судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 2015 року у спірній квартирі не проживає, особисті його речі у квартирі відсутні, йому не чиняться перешкод у користуванні квартирою, він добровільно обрав інше місце свого проживання, впродовж тривалого часу не вчиняє дій по утриманню житла, що свідчить про те, що він втратив інтерес до спірної квартири, як місця свого проживання. Причиною відсутності відповідача за місцем його реєстрації, як пояснив суду, представник позивача є його одруження та добровільна зміна місця проживання з сім`єю за іншою адресою.

Приймаючи до уваги, що реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, також позивач несе додатковий тягар, щодо її утримання, дослідивши пропорційність втручання у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, в право користування житлом, суд доходить до висновку, що тривалість часу не проживання, понад чотири роки, не утримання житла, свідчить про втрату відповідачем зацікавленості в ньому, як об`єкті для проживання та має інше постійне місце для свого постійного проживання, тому право на житло відповідача не буде порушено.

На підставі викладеного та керуючись ст.319, 321, 379, 382-383, 391 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2020 року.

Суддя Н.О. Яценко