Виноградівський районний суд Закарпатської області
_________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2880/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., за участі представника позивача - адвоката Киретів В.В., представника відповідача - адвоката Сугай Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виноградівської районної державної адміністрації Староста А.Й., Боржавської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог Відділ у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ФОП - ОСОБА_3 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , державнго реєстратора ЦНАП Виноградівської РДА Староста А.Й., Боржавської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог Відділ у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ФОП - ОСОБА_3 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Заявлений позов мотивовано тим, що рішенням десятої сесії двадцять другого скликання Боржавської сільської ради від 28.02.1997 року позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 і на цій земельній ділянці збудований житловий будинок, який належить позивачу, що стверджується довідкою БТІ.

Відповідач ОСОБА_2 є сусідом позивача і проживає по АДРЕСА_2 та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має зареєстровану за собою на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2186 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :05:002:0015.

Позивач вважає вище вказану реєстрацію за відповідачем права власності на дану земельну ділянку незаконною з наступних підстав.

З моменту прийняття вищезазначеного рішення про надання позивачу земельної ділянки вона не може оформити за собою права на неї через межовий спір з відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач неодноразово зверталась із заявами до Боржавської сільської ради з проханням вирішити межовий спір з сусідами та визначити в натурі межу між двома суміжними земельними ділянками.

Боржавська сільська рада Виноградівського району в особі комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку, вирішуючи даний спір, фактично його не вирішила, оскільки в складеному комісією акті від 16.03.2011 року не вказані точні розміри суміжних земельних ділянок обох сторін та точну межу між ними. Актом було рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирівняти межу по прямій лінії від середини до кінця земельної ділянки. Таке рішення комісії не вирішило межового спору по суті.

В зв`язку з вище викладеним позивач для вирішення даного спору змушена була звертатись до суду і рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року по справі № 703/5219/2012 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Боржавської сільської ради Виноградівського району про визначення меж між двома суміжними земельними ділянками - вирішено визначити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 загальною площею 0,25 Га, розташована по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , розташований по АДРЕСА_2 .

Вище вказане судове рішення до цього часу не виконано та знаходиться на примусовому виконанні згідно Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, незважаючи на наявність межового спору та судового рішення по суті спору, відповідач ОСОБА_2 оформив за собою право власності на вище вказану земельну ділянку, про що позивач дізналась тільки нещодавно.

У зв`язку з цим позивач просить скасувати рішення державного реєстратора Виноградівської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33611270 від 28.01.2017 року, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2186 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:002:0015, розташовану в АДРЕСА_2 .

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачем незаконно оформлено документи на земельну ділянку за відсутності погодження з суміжним землекористувачем та за наявності невирішеного земельного спору згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що посилання позивача на той факт, що після реєстрації за відповідачем ОСОБА_2 , права власності на земельну ділянку, вона не може оформити за собою права власності на свою суміжну земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 через існування межового спору є безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав:

Даний спір щодо визначення меж між двома суміжними земельними ділянками існує з 2011 року, пройшов всі судові інстанції, та 1 жовтня 2015 року Апеляційним судом Закарпатської області прийнято остаточне рішення і вирішено визначити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 загальною площею 0,25 га розташованій в АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , розташованій в АДРЕСА_2 .

Через 2 роки у 2018 році представник позивача звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання по справі 703/5219/12.

За період з моменту існування рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015, відповідач ОСОБА_2 вжив всіх необхідних заходів для належного та правомірного його виконання, згідно чинного Земельного кодексу України, а саме: - з вернувся до Боржавської сільради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на що йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

06.11.2015 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та уклав договір на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вказаний проект був поданий ОСОБА_2 на затвердження сесії Боржавської сільської ради, за результатами розгляду якого було вирішено - надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки без згоди та підпису сусіда, ОСОБА_1

21.01.2017 р. відповідач звернувся з заявою до державного реєстратора ЦНАП Виноградівської РДА та зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто відповідач ОСОБА_2 , здійснив всі необхідні дії, передбачені ч.6, абз. 2 ч.7 ст. 118, 125, 126, 185,186 ЗК України для погодження її меж, виготовлення кадастрового номера земельної ділянки та належного оформлення речових прав на земельну ділянку і саме в такий спосіб виконав рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.

Натомість, згідно відповіді та документів наданих на адвокатський запит Боржавської сільради позивач по справі ОСОБА_1 , окрім рішення Х сесії 22-го скликання Боржавської с/р від 28.02.1997 року їй було передано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на якій, згідно довідки Виноградівського РБТІ збудовано житловий будинок, не мала ніяких правовстановлюючих документів на земельну ділянку (кадастрового номера, державного акту на землю, свідоцтва про право власності на землю, витягу про реєстрацію права власності в державному реєстрі) ні до виникнення межового спору, ні після набранням законної сили рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.04.2011 р. чітко встановлено, що землекористувачем земельної ділянки, площею 0,225 га по даних обміру і записах погосподарської книги являється ОСОБА_1 , документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку у гр. ОСОБА_1 - відсутні. До цього жодним чином ОСОБА_1 не зверталась до органу місцевого самоврядування, Боржавської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до Акту постійної комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку Боржавської сільради від 15.06.2017 р., який був складений на виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р., встановлено, що після обстеження суміжних земельних ділянок громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач межу земельних ділянок не порушив, фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_1 відповідають даним попередніх обмірів. Боржавська сільська рада не в змозі виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 виконав рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р. у вище наведений спосіб.

Натомість позивач ОСОБА_1 , не усвідомлюючи як належно та правомірно виконати рішення суду не звернулася із клопотанням про роз`яснення такого (так само діє і приватний виконавець, не розуміючи, як виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.), не скористалася правами наданими їй ст.160 ЗК України, при розгляді земельного спору органом місцевого самоврядування, а також при розгляді питання про затвердження детального плану території за адресою: АДРЕСА_2 , та при розробленні та затвердженні, відповідачем ОСОБА_2 , землевпорядної документації.

Позивачем жодним чином не наведено у позовній заяві, які норми Законів України порушені відповідачем ОСОБА_2 при оформленні права власності на земельну ділянку та яким чином з боку відповідача, суміжного землекористувача, порушені її права та інтереси, що підлягають захисту судом.

У зв`язку з цим у задоволенні позову просила відмовити.

Представник Боржавської сільської ради Виноградівського району у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 заперечує у повному обсязі, оскільки з позовної заяви не зрозуміло, яким саме чином порушені права позивача зі сторони Боржавської сільської ради (а.с.87).

Державий реєстратор Центру надання адміністративних послуг Виноградівської районної державної адміністрації Староста А.Й. у судове засідання не з`явився, про те подав до суду заяву, згідно якої зазначає, що у мотивувальній частині позову, відсутні посилання позивача на те, які норми законодавства ним було порушено при проведенні реєстрації (а.с.54).

Треті особи чи їх представник у судове засідання не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Справу розглянуто за їх відсутності.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що зятем сусідки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 постійно ініціюються спори з приводу межі земельних ділянок. Спочатку відносини між сусідами були виключно добросусідськими і жодних конфліктів з приводу меж земельних ділянок не виникало. Однак, коли до сусідки прийшов жити зять Дюрдь, то він спочатку конфліктував з іншими сусідами. Дійшло навіть до бійки і після цього під страхом покарання з одними сусідами конфлікт припинився і він почав шукати різні приводи щодо межі між земельною ділянкою батьків та його тещі ОСОБА_1

Свідок пояснила, що сусідської землі вони не захоплювали, земельну ділянку приватизували законно. Згідно державного акту в них менша площа ділянки, ніж їм виділено рішенням сільради. А ОСОБА_6 вводить всіх в оману, оскільки всюди стверджує, що рішенням сільради ОСОБА_1 виділено 025 га, а наявна земельна ділянка є меншою. Однак приховує той факт, що додатково 0,04 га було виділено в полі в іншому місці. На його думку 0,25 га у них повинно бути саме біля будинку, що не відповідає дійсності.

Зазначила, що батьки провели приватизацію законно і виготовили державний акт відповідно до процедури і жодних прав позивача не порушили.

В судовому засіданні досліджено наступні докази: рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року у справі № 703/5219/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Боржавська сільська рада Виноградівського району Закарпатської області про визначення межі між двома суміжними земельними ділянками (а.с.7-8 зв.), інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 89491616 від 14.06.2017 (а.с.11-11 зв.), проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на земельну ділянку в АДРЕСА_2 (а.с.12), рішення Боржавської сільської ради 35-ї сесії 6-го скликання від 23.06.2015 р. № 252 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" (а.с.13), план земельної ділянки в АДРЕСА_2 (а.с.14), акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 07.11.2015 р. (а.с.15), акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2015 р. (а.с.16), лист сектору містобудування та архітектури Виноградівської РДА № 01-08/457 від 06.07.2016 р. (а.с.17), Висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.09.2016 р. № 396/41-16 (а.с.18-18 зв.), акт про вирішення земельного спору по вулиці зелена між жителями будинку № 24 ОСОБА_1 та № 22 ОСОБА_2 від 16.03.2011 р. (а.с.71), Акт перевірки вимог земельного законодавства від 11.04.2011 р. (а.с.72-72 зв.), лист Боржавської сільради від 03.12.2012 р. № 02-11/111 (а.с.73), протокол громадських слухань з обговорення детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальної житлової забудови, що перебуває у користуванні ОСОБА_2 меш. АДРЕСА_2 (а.с.74-74 зв.), Акт на виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року від 15.06.2017 року (а.с.75-75 зв.), Рішення Боржавської сільської ради від 23.12.1994 р. "Про перенесення земельних ділянок з урочища "Мочарок" громадян села в урочище "Болото", рішення Боржавської сільської ради 5-ї сесії 7-го скликання від 12.04.2016 р. № 60 "Про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки без згоди підпису сусіда (а.с.80), довідка Боржавської сільської ради від 20.09.2019 року про присвоєння адресного номеру, (а.с.81), плани забудови земельних ділянок (а.с.82, 83).

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Боржавської сільської ради від 23.06.2015 р. № 252 надано дозвіл відповідачу ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.13).

Висновком сектору містобудування та архітектури Виноградівської РДА від 06.07.2016 р. погоджено представлений проект (а.с.17).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 89491616 від 14.06.2017 земельна ділянка за кадастровим номером :05:002:0015, площею 0,2186 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 9присадибна ділянка) в АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.11-11 зв.).

Вирішуючи даний спір суд констатує, що правовідносини між сторонами врегульовано Земельним Кодексом України.

Відповідно Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч.3 ст. 386 ЦК України).

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Тобто, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб віддповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-84цс14 від 03.09.2014 р.).

Відтак, захисту в судовому порядку підлягають права та інтереси особи, яка на законних підставах володіє та користується земельною ділянкою, тобто є власником або користувачем земельної ділянки при наявності відповідних документів на підтвердження права власності (користування) на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною четвертої ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41 Конституції України).

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною першою ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами другою та третьою ст. 116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, а надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України.

Так, відповідно до частин першої та другої вказаної статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

За правилами ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Згідно з пунктом 2.1 вищевказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що представником позивача ні у заявленому позові ні при наданні пояснень жодним чином не наведено, які норми Законів України порушені відповідачем ОСОБА_2 при оформленні права власності на земельну ділянку та яким чином з боку відповідача, суміжного землекористувача, порушені її права та інтереси, що підлягають захисту судом.

Доводи представника позивача про те, що відповідачем виготовлено державний акт без погодження меж між суміжним землекористувачем та при невирішеному земельному спорі відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року вказаного висновку не спростовують з огляду на наступне, оскільки рішенням Боржавської сільської ради від 12.04.2016 року № 60 надано дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки без згоди сусідки ОСОБА_1 .

Доводи представника позивача про те, що виготовлення документів на землю сусідом його довірителя - відповідачем по справі ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_2 за наявності невиконаного рішення суду апеляційної інстанції від 01.11.2015 року взагалі позбавлено юридичного змісту, оскільки згідно резолютивної частини даного рішення вирішено визначити між земельними ділянками ОСОБА_1 , загальною площею 0,25 га, розташованій по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , розташованій по АДРЕСА_2 .

Однак, відповідно до Акту постійної комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку Боржавської сільради від 15.06.2017 р., який був складений на виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р., встановлено, що після обстеження суміжних земельних ділянок громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач межу земельних ділянок не порушив, фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_1 відповідають даним попередніх обмірів. Боржавська сільська рада не в змозі виконати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 р.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, з врахуванням того, що наведені обставини, як підстава позову у судовому засіданні повністю спростовані, вимоги позову є безпідставними та не грунтуються на законі, а відтак заявлений позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2020 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо