Справа № 635/4377/18
Провадження по справі № 2/635/426/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретар судових засідань Калягіна М.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 70904,21 гривень, з яких: 52892,90 гривень сума позики, 13223,20 гривень - проценти, 4788,11 гривень 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 червня 2015 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_1 грошову суму еквівалентну 2000 тисячам доларів США та зобов`язалася повернути зазначену суму з відсотками у сумі, еквівалентній 500 доларів США за спливом двох місяців після укладення відповідного договору. Загальна сума повернення еквівалент 2500 доларів США. Станом на час звернення позивача із позовом позика та проценти за нею позивачу не повернуті. Позивач зазначає, що строк повернення позики сплинув 26 серпня 2015 року, загальна сума заборгованості за договором позики складає 70904, 21 гривень.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Мазур О.О. № 01-02/86 від 09 жовтня 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 19 вересня 2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_5 у відставку та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року № 05-05/119 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_5 », зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_6 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Березовської І.В.

29 листопада 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким вона заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що з розписки від 25 червня 2015 року вбачається, що гроші були взяті під залог земельної ділянки № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Дубрава» Південноміської ради Харківського району Харківської області. Документи щодо вказаної земельної ділянки були передані позивачу, який з 2015 року відмовляється їх повертати. Відповідач зазначає, що для повернення позичених коштів їй необхідно продати земельну ділянку, для чого необхідні документи. Також, відповідач посилається на розписку ОСОБА_1 від 11 квітня 2018 року, де вказано, що ОСОБА_1 не буде мати до неї претензій щодо сплати процентів у сумі 500 доларів США у разі позитивного рішення у справі № 642/3320/17, яка розглядається у Харківському районному суді за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про нечинність правочину та стягнення безпідставно отриманих коштів.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача.

Відповідач та представник відповідача причини неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, 26 червня 2015 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_1 суму, еквівалентну 2000 доларів США, зобов`язалася повернути позику з процентами в сумі, еквівалентній 500 доларів США після спливу двох місяців з дати складення розписки. Таким чином, строком виконання зобов`язань за договором позики є 26 серпня 2015 року.

На підтвердження укладення договору позики відповідачем було складено розписку, яка містить всі істотні умови укладеного сторонами договору позики.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 640/219/14-ц (провадження № 61-206св19).

В силу частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Враховуючи ту обставину, що оригінал розписки наданий позивачем та міститься у матеріалах справи, суд вважає встановленим, що грошові зобов`язання щодо повернення позики та процентів за користування позикою відповідачем не виконано. Факт невиконання грошового зобов`язання за договором позики відповідачем не оспорюється.

Доводи відповідача про утримання позивачем документів на земельну ділянку, за рахунок якої відповідач мала намір виконати свої грошові зобов`язання за договором позики від 26 червня 2015 року, не є підставою для звільнення позичальника від належного виконання зобов`язання за договором позики.

Крім того, відповідачем не надано суду відомостей про досягнення сторонами договору позики домовленості про повернення ОСОБА_3 позики саме за рахунок земельної ділянки.

Надана відповідачем розписка ОСОБА_1 від 11 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 від сплати процентів у розмірі, еквівалентному 500 доларів США у разі позитивного рішення у справі № 642/3320/17 не стосується предмету позову, оскільки не містить будь-якого посилання на проценти за договором позики, укладеного 26 червня 2015 року, строк виконання якого сплинув 26 серпня 2015 року.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обчислюючи початок строку, протягом якого нараховується 3 % річних на суму невиконаного грошового зобов`язання, суд керується положеннями ч. 1 ст. 255 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Таким чином, днем, з якого триває порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 26 червня 2015 року є 27 серпня 2015 року.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, а також курсу долару США до гривні станом на день виконання грошового зобов`язання 26 червня 2015 року (2262,3411 грн. за 100 доларів США) суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних від основного боргу за договором позики у сумі 52 892,90 гривень, за час прострочення виконання зобов`язання - з 27 серпня 2015 року по 20 червня 2018 року. Таким чином, враховуючи суму основного зобов`язання та кількість днів прострочення його виконання станом на час звернення до суду сума 3 % річних складає 3826,80 гривень (3% х 1029 днів/365 х 528982, 90 грн = 3826,80 грн.)

Суд не вбачає підстав для нарахування 3 % річних на суму, еквівалентну 500 доларів США, оскільки вказана сума є платою за користування позикою протягом часу дії договору позики, а саме з 26 червня 2015 року по 26 серпня 2015 року.

У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування 3% річних на суму основного боргу.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме враховуючі, що позивач в силу п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за ставкою, встановленою для позовних вимог майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26 червня 2015 року у розмірі 69942 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 90 копійок, з яких: 52892 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто дві) гривні 90 копійок сума позики, 13223 (тринадцять тисяч двісті двадцять три) гривень 20 (двадцять) копійок проценти, 3826 (три тисячі вісімсот двадцять шість ) гривень 80 копійок три проценти річних.

В частині стягнення 3% річних на суму заборгованості зі сплати процентів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 695 (шістсот дев`яносто п`ять ) гривень 24 копійки.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 ,паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 25 травня 1999 року Київським МВ РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 01 жовтня 2020 року.

Суддя І.В. Березовська