ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/3191/20

провадження № 22-ц/818/4415/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартириза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року, постановлене під головуванням судді Горбунової Я.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 8000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що судом не в повному обсязі досліджено надані докази у справі. Відмовляючи у задоволенні позову, судом не враховано, що завдану шкоду має відшкодовувати особа винна у її заподіянні, незалежно від того, є вона власником чи користувачем майна. Факт залиття квартири позивача з вини саме відповідача, підтверджується Актом про обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_1 . Крім того відповідачем не спростовано його вини у залитті квартири позивача. ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтверджуються належними доказами, що містяться матеріалах справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за завдану позивачу шкоду не може бути покладено на відповідача. Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено, що саме відповідачем завдано майнової шкоди внаслідок залиття його квартири, не підтверджено, що відповідач є власником квартири, з якої відбулося залиття, або що він проживає в зазначеній квартирі, або будь-яким іншим чином є відповідальним за шкоду завдану, внаслідок залиття квартири позивача, про що зазначено в акті КП «Жилкомсервіс» від 16.12.2019 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7-8).

В грудні 2019 року відбулося залиття належної позивачу квартири.

16 грудня 2019 року комісією КП «Жилкомсервіс» складено акт обстеження та встановлено, що залиття квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відбулося з квартири АДРЕСА_3 , розташованої вище.

Згідно звіту Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 14 січня 2020 року про оцінку вартості відновлювальних робіт з усунення пошкоджень внаслідок затоплення квартири на замовлення ОСОБА_1 , їх ринкова вартість становить 8000,00 грн. (а.с.6).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що в грудні 2019 року з вини відповідача, що є власником квартири АДРЕСА_4 , сталося залиття належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 . Житловий будинок АДРЕСА_5 за вищевказаною адресою знаходиться в господарському віданні КП «Жилкомсервіс». Актом від 16.12.2019 року встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_6 , що розташована поверхом вище. Вартість відновлюваних робіт з усунення пошкоджень внаслідок затоплення квартири становить 8000 грн. У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 8000,00 грн.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Так, згідно зі статтею 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріали справи свідчать про те, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано документи, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.7)

Акт від 16.12.2019 року складений та підписаний комісією у складі: начальника дільниці №39 Павлюс О.В., інженера ОСОБА_4 , бухгалтера ОСОБА_5 , під час обстеженняквартири АДРЕСА_1 , встановлено наявність вологих слідів залиття: коридору на кухню: стеля площею 1,2 кв.м., стіна площею 0,5 кв.м.; кімнати: стіна площею 2,0 кв.м. (в районі ел. розетки). Залиття квартири АДРЕСА_7 відбулося з квартири АДРЕСА_3 розташованої вище. Причиною залиття квартири зазначено: «пошкодження трубопроводу госп.фекальної каналізації при проведенні ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_8 попереджено про необхідність дотримання правил проживання в багатоквартирному будинку. (а.с. 4).

Звітом від 14 січня 2020 року про оцінку вартості відновлювальних робіт з усунення пошкоджень внаслідок затоплення квартири позивача ОСОБА_1 , визначено їх ринкову вартість, яка становить 8000,00 грн. (а.с.6).

У сформованій на запит суду 27.02.2020 року довідці про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_9 , зазначено, що інформація про зареєстрованих осіб відсутня. (а.с.11).

Разом з тим, належних та допустимих доказів спричинення позивачу вказаної ним матеріальної шкоди внаслідок залиття його квартири саме відповідачем ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Оскільки в наданих документах інформація щодо володіння або проживання відповідача у квартирі, з якої сталося залиття квартири позивача, відсутня.

Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 відповідальності за завдану шкодувнаслідок залиття квартири, що належить позивачу.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова