Провадження № 22-ц/812/1383/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/1919/20-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 6 квітня 2020 року суддею Чулупом О.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до

Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4»

(далі - КНП ММР «ЦПМСД № 4»),

головного лікаря КНП ММР «ЦПМСД № 4» Мотуза Сергія Васильовича, лікаря КНП ММР «ЦПМСД № 4» Ємчури Оксани Романівни

(третя особа - ОСОБА_2 )

про оскарження дій

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року адміністрація Центрального району ММР звернулась з позовом до КНП ММР «ЦПМСД № 4», головного лікаря цього закладу Мотуза С.В. та лікаря Ємчури О.Р. про оскарження дій.

Позивач зазначав, що в результаті проведення службового розслідування щодо діяльності працівника адміністрації ОСОБА_2 , було виявлено злочин проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, та розпочато досудове розслідування. 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу санітарної інспекції та благоустрою управління комунального господарства за його особистою заявою. Пізніше ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з заявою про поновлення на роботі у зв`язку з його звільненням в період тимчасової непрацездатності. До позовної заяви додано листок непрацездатності, виданий лікарем КНП ММР «ЦПМСД № 4» Ємчурою О.Р.

Посилаючись на неможливість проходження ОСОБА_2 24 жовтня 2019 року військово-лікарняної комісії, оскільки у цей день він був на роботі, та на можливість у подальшому виникнення обов`язку адміністрації виплатити йому допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, позивач просив визнати незаконними дії КНП ММР «ЦПМСД № 4» щодо видачі ОСОБА_2 листка непрацездатності та скасувати його.

До участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2020

року адміністрації Центрального району ММР відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 186 ЦПК України). Ухвала мотивована тим, що листок непрацездатності не встановлює для позивача будь-яких обов`язків та йому може бути дана оцінка в межах спору про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

В апеляційній скарзі адміністрація Центрального району ММР просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт посилався на помилковість висновку суду щодо відсутності у нього зобов`язань за листком непрацездатності, оскільки перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються саме за рахунок коштів роботодавця; на попередній висновок Управління виконавчої дирекції фонду в Миколаївській області Фонду соціального страхування України про необґрунтованість видачі лікарняного листка, та на безпідставне посилання суду на постанову ВП ВС.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість та на дослідження цього питання при ухваленні рішення про його поновлення на роботі судами першої та апеляційної інстанції адміністративного суду.

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, причини своєї неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з перебуванням в зоні проведення АТО, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу № 278-к «Про звільнення ОСОБА_2 » від 24 жовтня 2019 року та про захист інших трудових прав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, ОСОБА_2 поновлено на посаді, стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року апеляційну скаргу адміністрації залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2020 року адміністрація Центрального району ММР звернулась з позовом про оскарження дій щодо видачі листка непрацездатності.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦПК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Виданий КНП ММР «ЦПМСД № 4» листок непрацездатності є лише фіксацією факту пребування ОСОБА_2 на лікарняному, що було предметом дослідження при розгляді справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскарження лише факту видачі листка непрацездатності, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконними дій щодо видачі листка непрацездатності та скасування листка непрацездатності, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц.

Відтак, суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 30 вересня 2020 року