Справа №613/207/20 Провадження № 2/613/181/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м.Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Богодухівський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, уточнивши його, просить здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання права власності на ј частину Житлової квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Стягнути на її користь судові витрати з відповідача в сумі 840,80 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований 26 вересня 1992 року. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у липні 2008 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі продажу від 26 липня 2008 року набуто спірне майно придбано Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , вартість якої становила 2000 грн. За документами на право власності квартира АДРЕСА_2 являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, її чоловіка ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_2 котрий мав свою частку від приватизації цієї квартири. В серпні 2019 року позивачу стало відомо про намір колишнього чоловіка продати вищезазначену квартиру, а оскільки частина квартири придбана в період шлюбу вона вважає, що чоловік порушував і її право на власність, а саме їй також повинно належати ј частина квартири.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася, позовну заяву підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання з`явилися, позов не визнали, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку. Також зазначив, що в договорі означено вартість квартири 25800 грн., хоча фактично вона була продана за 2000 грн., що підтверджує те, що квартира фактично була подарована відповідачеві. Докази того, що квартира була придбана за кошти позивача відсутні, в зв`язку з чим вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

ОСОБА_2 надав відзив, відповідно до змісту якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначив, що з 26.09.1992 року він перебував в шлюбі з позивачем, який було розірвано 10.04.2017 року рішенням Богодухівського районного суду Харківської області. Мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 26.07.2008 року згідно договору купівлі-продажу нею було придбано квартиру АДРЕСА_2 . Також зазначив, що продавцями квартири була матір та зведена сестра відповідача ОСОБА_3 , які зі слів позивача фактично подарували йому квартиру. Під час оформлення документів на квартиру, під час її оформлення було прийнято рішення про укладення договору купівлі-продажу, але фактично це був дарунок. Гроші позивачем продавцям не сплачувались, оскільки це був дарунок матері та сестри. Тобто гроші, які були засобом платежу за договором, були подаровані відповідачу особисто його матір`ю та сплачені за купівлю квартири. Також зазначив, що ј частина частина квартири також належить їх спільному сину ОСОБА_2 , 1994 р.н., колишня дружина має інше житло, тобто її житлові права ніяким чином не порушені, оскільки вона має житло, а у нього іншого житла не має.

Відповідно до змісту заперечень на відзив, наданих ОСОБА_1 , в період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, в липні 2008 року за спільні кошти, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2008 року набуто спірне майно Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 розташованої за адресою АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , вартість якої становила 2000 грн. Як зазначає позивач, Ѕ частка домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 було придбано 26.07.2008 року і у жодної сторони не виникало питання, щодо оспорювання вищезазначеного договору. Договір купівлі-продажу сторонами було підписано особисто. Крім того, позивач зазначила, що на час укладання договору купівлі-продажу, в саме 26.07.2008 року вона вже перебувала у декретній відпустці та чекала народження, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 і не мала можливості сплачувати на придбану частку квартири, в цей час перебувала з відповідачем в шлюбі, вели спільне господарство та всі кошти в їх сім`ї були спільними. З приводу посилання відповідача у відзиві на не що у ОСОБА_1 є власне житло, остання зазначила, що вона не є власником вказаного житла, а воно належить її матері та вона є її офіційним власником.

Представник третьої особи Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮБ у Харківській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 26 вересня 1992 року перебували у шлюбі.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26.07.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Згідно змісту п.3 даного Договору, половина квартири була набута за спільні кошти покупця, відповідно до заяви від 26.07.2008 року.

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №6289224 від 26.07.2008 року ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-договору є набувачем квартири АДРЕСА_2 .

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19792928 від 06.08.2008 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2008 року є власником Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №203826898 від 12 березня 2020 року, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності є власником ѕ частин, ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності є власником ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно змісту Переліку об`єктів топоніміки населених пунктів Харківської області (додаток до розпорядження голови ОДА №184 від 19 травня 2016 року) вулицю Свердлова, що розташована в с.Максимівка Богодухівського району було перейменовано, нове найменування вулиця Соборності.

Згідно Довідки Характеристики ПП «Богодухівське БТІ» №302 від 9 серпня 2019 року, ј частина квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_7 , ѕ частини квартири зареєстровано за ОСОБА_2 (відповідачем по справі).

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як встановлено судом, сторони з 26.09.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, та саме під час перебування у шлюбі придбали нерухоме майно - Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2008 року.

Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що спірна частина квартири придбана сторонами саме під час шлюбу та знаходиться на даний час у користування відповідача. Жодних належних та допустимих доказів того, що майно набуто виключно або частково за кошти, які належали особисто відповідачу ОСОБА_7 , стороною відповідача надано не було.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що гроші, які були засобом платежу за спірну частину квартири, були подаровані йому особисто матір`ю та сплачені за купівлю цієї частини квартири,як такі,що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показаннями свідків виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Зважаючи на викладене,факт придбання спірного майна за подаровані особисто відповідачу кошти не може бути підтвердженим показаннями свідка.

Отже за таких обставин, а також враховуючи підтверджений позивачем документально факт придбання Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 під час шлюбу подружжя, суд виходить із презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, оскільки протилежне не доведено відповідачем, і вважає за необхідне визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя на Ѕ частину вищевказаної квартири та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, зважаючи на те, що з 26 вересня 1992 року сторони перебували у шлюбі, договір купівлі-продажу 1/2 частини спірної квартири укладено саме в період шлюбу, позивач як один із подружжя дала згоду на придбання вказаної частини квартири за спільні кошти, дане житло набувалось для сім`ї і в інтересах сім`ї, дослідивши усі матеріали справи, приймаючи до уваги достатність доказів позовних вимог, аналізуючи їх у сукупності і надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.7,10,76,81,133,136,141, 244-245, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Богодухівський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_7 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення суду складено 07.08.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.

Суддя