Справа № 487/3568/19
Провадження № 22ц/812/1367/20 Головуючий у 1-ї інстанції Карташева Т.А.
Категорія 57 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Карташевої Т.А. в місті Миколаєві о 15 годині 15 хвилині зі складанням його повного тексту 9 липня 2020 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Укртелеком»,

третя особа - Управління соціальних виплат та компенсацій Заводського району

Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради

(далі - Управління соцвиплат)

про зобов`язання вчинити дії та відшкодувати безпідставно набуті кошти,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської філії ПАТ «Укртелеком», вимоги за яким неодноразово уточнював, та остаточно просив про зобов`язання відповідача до виконання положень пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо надання йому 100% знижки від затверджених тарифів зі сплати абонентської плати за користуванням телефоном. Просив також зобов`язати ПАТ «Укртелеком» погасити заборгованість з оплати за користування ним телефоном за період звернення до суду з цим позовом, та стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти за період оплати ним телефонного зв`язку з 50% знижкою з 1 січня 2016 року по 1 січня 2019 року на суму 1813 грн. 32 коп..

В обґрунтування позову зазначив, що він є особою з інвалідністю 1-ої групи з дитинства, внаслідок поранення у період бойових дій в період ВВВ.

За своїм статусом має 100% знижку на усі види житлово-комунальних послуг, та 50% зі сплати абонплати за користування телефоном за номером НОМЕР_1 .

У грудні 2018 року позивач дізнався, що відповідачем невірно встановлена знижка в розмірі 50% від затверджених тарифів, тоді коли він, як особа з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, має право на 100% знижку від встановлених тарифів зі сплати абонплати.

Тому позивач звернувся до ПАТ «Укртелеком» за вирішенням цього питання спочатку усно, а потім 12 березня 2019 року подав письмову претензію, на що отримав відмову.

Посилаючись на вказані обставини, просив його позовні вимоги задовольнити.

Ухвалами Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2019 року Миколаївська філії ПАТ «Укртелеком» замінена на належного відповідача, юридичну особу, - ПАТ «Укртелеком», та до участі у справі в якості третьої особи залучено Управління соцвиплат.

У письмових відзивах на подану ОСОБА_1 позовну заяву ПАТ «Укртелеком» вимоги не визнало, виходячи з того, що за час встановлення телефонного зв`язку позивачу надана знижка в 50% як інваліду війни. Інших документів, які б давали підстави товариству для нарахування позивачу абонентської плати із застосування 100% знижки, позивачем на адресу відповідача не надано. А ті документи, що представлені ОСОБА_1 суду не є беззаперечними доказами на підтвердження у позивача такого права.

Третя особа Управління соцвиплат у письмових поясненнях вимоги позивача також не визнало, та вважало, у ОСОБА_1 є право на 100% знижку при нарахуванні житлово-комунальних послуг, та 50% знижки при нарахуванні абонплати за користування телефонним зв`язком.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент звернення до відповідача з претензією не підтвердив беззаперечними доказами наявність у нього статусу, який дає підстави для застосування до наданих йому телекомунікаційних послуг 100% знижки, внаслідок чого стверджувати про порушення права позивача відповідачем неможливо. Щодо зобов`язання відповідача виконувати норми Закону у майбутньому, то суд вважав такі вимоги неналежним способом захисту порушеного права, як і вимоги про стягнення надлишково сплачених сум за відсутністю проведення відповідного перерахунку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його вимог.

На думку апелянта, суд першої інстанції дав невірну оцінку наданим ним письмовим доказам та не врахував того, що на вимогу відповідача 21 березня 2019 року ним надана додаткова довідка про наявність у нього 100% знижки для оплати абонентської плати за користування телефоном.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 7 серпня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є абонентом ПАТ «Укртелеком» та користується телекомунікаційними послугами за телефоном № НОМЕР_1 (а.с.1-4, 6, 12, 92).

Позивач ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю 1-ої групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів-війни (а.с.5).

Такий статус йому встановлено безстроково на підставі акту огляду МСЕК, із зазначенням причини інвалідності - з дитинства, внаслідок поранення, пов`язаного з бойовими діями у період ВВВ (а.с.75)

За повідомленнями Управління соцвиплат та наданої третьою особою довідки ОСОБА_1 встановлені 100% знижки з надання житлово-комунальних послуг, та 50% знижка з абонплати за користування телефоном (а.с.3, 11-13, 66-67, 73-74).

За особистим поясненням позивача у грудні 2018 року йому стало відомо про той факт, що ПАТ «Укртелеком» невірно визначив йому процент знижки у відповідності до пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка повинна бути 100% замість 50%. Тому для вирішення цього питання він спочатку усно звернувся до відповідача, а 12 березня 2019 року вже подав письмову претензію з додатком відповідної довідки про наявність у нього права на застосування 100% знижки, та у подальшому звернувся до суду із зазначеним позовом.

Наведені обставин вірно встановлені судом першої інстанції при ухвалені рішення та ним дана правильна оцінка, а відтак, доводи апелянта, викладені ним у скарзі щодо відсутності такого мотивування у судовому рішенні не заслуговують на увагу.

Щодо наявності у позивача ОСОБА_1 відповідного статусу для застосування знижки за наданими телекомунікаційними послугами, то колегія суддів враховує наступне.

За пунктами 15, 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого КМ України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317), слідує, що інвалідність, що настала в осіб до 18-річного віку внаслідок поранення, пов`язаного з бойовими діями у період Другої світової війни чи з їх наслідками, встановлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення чи захворювання.

Особі, що визнана особою з інвалідністю встановлюється відповідна група інвалідності, з встановленням відповідних причин, які призвели до такої інвалідності, якими зокрема, є обставини, що зазначені у пунктах 4 і 5 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та якими визначається перелік осіб, яким надається статус осіб з інвалідністю внаслідок війни. До таких осіб відносяться, зокрема: особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також особи, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

Таким чином до осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, що мають право на 100 % знижку від затверджених тарифів на користування телефонами у відповідності до пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є особи, що перелічені у змісті відповідних частин пунктів 4 і 5 статті 7 цього ж Закону, та яким встановлена група інвалідності за положеннями, що містяться у пунктах 15, 26 Положення №1317.

Отже, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, та нього розповсюджується надання пільг на телекомунікаційні послуги у відповідності до пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із застосуванням 100% знижки від затверджених тарифів.

Тому звертаючись до ПАТ «Укртелеком» із заявою щодо надання телекомунікаційних послуг, ОСОБА_1 повинен був надати відповідні документи на підтвердження у нього такого статусу, але за встановленими судом обставинами справи на січень 2016 року позивач надав їх не в повному обсязі, оскільки з його посвідчення інваліда війни не можливо встановити, що інвалідність він отримав внаслідок Другої світової війни.

За такого, відмовляючи у стягненні на користь позивача безпідставно отриманих ПАТ «Укртелеком» коштів, які складаються із оплаченої ОСОБА_1 50% суми від абонплати за користування телефоном, починаючи з 1 січня 2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності порушення права позивача відповідачем, у зв`язку з відсутністю відповідного звернення та документів, що підтверджують право позивача на встановлення такої знижки, внаслідок чого унеможливлюють проведення наступного перерахунку у зв`язку з добросовісною поведінкою відповідача, як виконавця послуг.

З такими висновками суду першої інстанції в цій частині слід погодитися, так як вони відповідають положенням Закону України «Про телекомунікації», Правилам надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №295, та постанові Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 16 лютого 1994 року №94.

Так, статтею 32 Закону України «Про телекомунікації» та пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг передбачено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення документа, що підтверджує право на пільги.

А за переліком документів, на підставі одного з яких надаються пільги, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який доданий до постанови КМУ №94, споживач послуг зобов`язується до надання виконавцю одного із документів, що визначений Законом, для встановлення відповідної пільги при нарахуванні оплати за надані йому послуги.

Отже, на думку колегії суддів, у правовідносинах стосовно соціального захисту діє презумпція добросовісності особи, для якої обов`язком є лише звернення з відповідною заявою про встановлення відповідної соціальної пільги (зміну її виду) та надання необхідних документів виконавцю послуг або інформування його про причини неможливості їх надання. У свою чергу, відповідний виконавець або орган соціального захисту, за запитом, зобов`язані максимально оперативно реагувати на такі звернення особи, забезпечувати їй найбільше сприяння у зборі необхідних документів, а також надавати консультації особі для вибору нею найбільш оптимального способу соціального захисту.

Тому отримання соціальних пільг з надання телекомунікаційних послуг залежить від дійсного волевиявлення особи, яке стає таким лише після подання останньою у порядку, встановленому законодавством, до визначеного суб`єкта відповідної заяви і повного пакету необхідних документів (важливо, що незнання закону не звільняє особу від обов`язку його виконання та дотримання).

Відтак, ОСОБА_1 , надавши відповідачу виключно копію посвідчення особи з інвалідністю 1-ої групи - інваліда війни отримав знижку у розмірі 50% у відповідності до положень пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і підстави її надання з січня 2016 року відповідали не тільки вимогам цього Закону, але свідчили ще і про добросовісну поведінку виконавця послуг.

Тоді як підстав для нарахування позивачу абонентської плати із застосуванням знижки у 100% від затверджених тарифів у ПАТ «Укртелеком» не мало місця, через відсутності даних про те, що позивач отримав інвалідність внаслідок Другої світової війни, або самого звернення споживача із зазначенням неможливості підтвердження такого статусу на певному етапі із зазначенням причин. Такий факт можливо було б встановити з акту огляду МСЕК (а.с.75), але його копію позивач виконавцю послуг не надавав.

Отже, підстави щодо неправомірного нарахування 50% знижки за період з 1 січня 2016 року судом першої інстанції не встановлені, а судом апеляційної інстанції перевірені та теж не виявлені.

Разом з тим, відмовляючи у зобов`язання відповідача до виконання положень пункту 10 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо надання позивачу 100% знижки від затверджених тарифів зі сплати абонентської плати за користуванням телефоном, суд першої інстанції помилково вважав такі вимоги неналежним способом захисту порушеного права, та не врахував, що з грудня 2018 року позивач почав звертатися до відповідача для вирішення цього спірного питання та перестав сплачувати послуги за користування телефоном, з огляду на неправомірне не застосування до отриманих ним послуг 100% пільги.

З аналізу положень статей 15, 16, 19, 20 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, та це право особа здійснює на свій розсуд, в тому числі у судовому порядку. Суд, в свою чергу, може захистити цивільне право або інтерес не тільки у способи, що визначені у пунктах 1-10 частини 2 статті 16 ЦК України, а і іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що покладення зобов`язання на відповідача встановити та перерахувати позивачу абонементну плату за користування квартирним телефоном зі 100% знижкою від затверджених тарифів, починаючи з грудня 2018 року, є адекватним способом порушеного права позивача. Це право позивача з грудня 2018 року не визнається відповідачем, та його формулювання судом відповідає змісту позовних вимог ОСОБА_1 , викладених ним у позовної заяві, що адресована суду.

Відтак, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення коштів з відповідача на користь третьої особи, то підстав для їх задоволення немає, у зв`язку з тим, що ці правовідносини стосуються двох юридичних осіб, які у встановленому законом порядку повинні визначитися з проведенням між ними порядком розрахунків, після поновлення права позивача у судовому порядку, а тому не впливають на встановлення, зміну чи припинення правовідносин між позивачем, як споживачем послуг, та відповідачем, як виконавцем послуг.

На підставі статті 141 ЦПК України в частині задоволених вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій на загальну суму 2 102 грн. 00 коп.. В іншій частині позову, у задоволені якого судом першої інстанції відмовлено, а при апеляційному перегляді не встановлено підстав для скасування судового рішення, судові витрати слід віднести на рахунок держави, так як позивача звільнено від їх сплати.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2020 року в частині відмови у зобов`язанні ПАТ «Укртелеком» вчинити певні дії із застосуванням 100-процентної знижки для нарахування ОСОБА_1 абонентської оплати - скасувати та ухвалити в цієї частині нове, яким зазначені позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ПАТ «Укртелеком» перерахувати ОСОБА_1 абонентську плату за користування телефонним зв`язком із застосуванням 100-процентної знижки від затверджених тарифів, як особі з інвалідністю внаслідок Другої світової війни безстроково, починаючи з грудня 2018 року, та у подальшому враховувати 100-проценту знижку при наданні ОСОБА_1 телекомунікаційних послуг.

Стягнути з ПАТ «Укртелеком» судовий збір на користь держави за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях в сумі 2 102 грн. 00 коп..

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський О.В. Локтіонова