Провадження № 22-ц/801/1438/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 рокуСправа № 127/31205/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року, ухвалене суддею Воробйовим В.В. у м. Вінниці, повне рішення складено 19 червня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про повернення сплачених грошових коштів за послуги з постачання теплової енергії,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на його користь сплачені грошові кошти за послуги з постачання теплової енергії, які не надавалися, в сумі 309 грн 24 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . У травні 2003 року вказана квартира була відключена теплопостачальною комунальною організацією від загальної мережі централізованого опалення. Для опалення квартири і гарячого водопостачання була змонтована автономна система, яка заживлена від двоконтурного газового котла, що встановлений в приміщенні кухні квартири. З цього часу йому припинено надання послуг з централізованого теплопостачання.

Зазначає, що на час відключення від загальної мережі тепловодопостачання - 08.05.2003 в нього не було заборгованості за надані послуги за опалення і гаряче водопостачання. Будь-яких договорів з відповідачем щодо надання йому комунальних послуг з постачання теплової енергії він не укладав. Крім того, в усіх під`їздах будинку, в якому він проживає, відключені батареї для опалення місць загального користування.

Станом на лютий-квітень 2019 року відповідач послуг щодо теплопостачання йому не надавав, договір про постачання теплової енергії з вказаним підприємством він не укладав та заборгованість за ці послуги у нього була відсутня. Проте, за лютий 2019 року відповідач надав позивачу рахунок про необхідність сплатити за опалення квартири в сумі 60,00 грн, а також за квітень 2019 року в сумі 249,24 грн, а всього на загальну суму 309,24 грн, які він оплатив. Оскільки він отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому з метою недопущення припинення нарахування та виплати йому субсидії він вимушений був сплатити дану суму за послуги, які йому надані не були.

Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано вказав в рішенні, що позивачу необхідно здійснювати оплату за опалення розподільчими трубопроводами, які знаходяться в підвальному приміщенні та відносяться до місць загального користування, оскільки відповідачем оплата стягнена за втрати тепла розподільчими трубопроводами системи опалення, що прокладені в підвальному приміщенні. Також вказує, що судом неповно встановлено обставини та не доведено, що позивач укладав з відповідачем договір на постачання теплової енергії, а посилання суду на постанову Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 є безпідставним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що хоча квартира позивача і оснащена індивідуальною системою опалення, йому повинна нараховуватися плата за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, яка враховує також частку за розподільчі трубопроводи, які знаходяться в підвалі або на горищі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає за необхідне доповнити.

Встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для усіх категорій споживачів, в тому числі по вулиці М. Ващука (колишня назва «Квятека») , з 01.08.2018 (а.с.34).

Власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , який від`єднався від системи централізованого теплопостачання та встановив у своїй квартирі індивідуальну (автономну) систему опалення.

У пункті 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Факт не укладання між сторонами договору на постачання теплової енергії, про що зазначає позивач, не звільняє споживача від обов`язку оплачувати спожиті комунальні послуги, надані виконавцем, оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено на обидві сторони - як виконавця, так і споживача.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача теплової енергії.

Оскільки житло ОСОБА_1 знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.09.2018 у справі №703/58/16-ц за аналогічних правовідносин (споживач від`єднався від системи централізованого теплопостачання та встановив у своїй квартирі індивідуальне (автономне) опалення; відсутність укладеного в письмовій формі договору між споживачем та виконавцем; сплата споживачем за утрату теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку).

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з підприємства на його користь сплачені грошові кошти за послуги з постачання теплової енергії, а саме за опалення квартири.

Підставою позовних вимог є те, що договір між ним та підприємством про постачання теплової енергії не укладався, а його квартира з 2003 року відключена від загальної мережі централізованого опалення.

У відзиві та поясненнях на позовну заяву КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» роз`яснило, що нарахування плати здійснено за опалення місць загального користування будинку, а саме за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку прокладеними в підвальному приміщенні даного житлового будинку.

При розгляді справи ОСОБА_1 не заперечував щодо позиції відповідача з приводу обов`язку власників квартир оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Однак, ОСОБА_1 , беручи до уваги відзив КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на позовну заяву в частині необхідності здійснення позивачем оплати саме за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку прокладеними в підвальному приміщенні, заперечив той факт, що він зобов`язаний нести такі витрати на покриття втрат.

Така позиція позивача, на думку колегії суддів, є помилковою, адже такі витрати передбаченні підзаконними актами, які вказують, що плата за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвальному приміщенні будинку, включається при визначенні загальної кількості теплової енергії на опалення місць загального користування та розподіляється рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено обов`язок індивідуального споживача щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VІІІ).

У ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на виробництво теплової енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються, зокрема, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими тепловими та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, які є ліцензіатами НКРЕКП, визначений Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 24.03.2016 №377 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тарифи на надання послуг з централізованого опалення - вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат, планованого прибутку, врахованого у тарифі на теплову енергію, які встановлюються НКРЕКП (п.1.4 Порядку).

Тарифи формуються, в тому числі, і для населення (п. 1.5 Порядку).

Механізм урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання при їх формуванні згідно з вимогами вищевказаного Порядку № 377, визначений Порядком урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 01.07.2016 №1214.

Розрахункові втрати теплової енергії в теплових мережах - обсяг теплової енергії, що втрачається при її транспортуванні тепловими мережами внаслідок витоку та охолодження теплоносія у тепловій мережі, який розраховується на плановий режим роботи за проектними показниками та паспортами технічно справної теплової мережі відповідно до міжгалузевих, галузевих методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів.

Фактичні втрати теплової енергії в теплових мережах - обсяг теплової енергії, що визначається як різниця між обсягом теплової енергії, що надійшла в теплову мережу, та обсягом відпуску теплової енергії з теплової мережі для власних господарських потреб ліцензіата та потреб споживачів теплової енергії (п.1.3 Порядку).

Крім того, Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 визначає, що обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається.

Із вищевикладеного можна зробити висновок, що втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, беруться до уваги при визначенні загальної кількості теплової енергії на опалення місць загального користування, тому хибною є позиція ОСОБА_2 , що він не повинен сплачувати за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 порядок нарахування коштів, які були ним сплачені, не оспорював.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко