_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1279/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Очеретяна І.А. про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що її батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вона звернулася до нотаріальної контори щоб отримати спадщину, але їй повідомили, що він все своє майно заповів відповідачці ОСОБА_2 .

Вважає, що батько на момент складання заповіту 13.01.2012 року хоча і був дієздатним але не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому заповіт є недійсним.

Представник позивача адвокат Тарасов Д.А., 26.05.2020р. заявою повідомив суд про закінчення повноважень на представництво позивача у судовому процесі.

Судова повістка направлялася позивачу за зареєстрованим місцем її проживання. В судове засідання 17.09.2020р. позивач не явилася, судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», отже згідно вимог ст.128ч.8 ЦПК України вважається, що вона судові повістку отримала належним чином, а враховуючи відсутність даних щодо поважності її неприбуття, суд вважає таку неявку неповажною.

Представник відповідача подав письмову заяву з проханням провести засідання у його відсутність та у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Очеретяна І.А. просила вирішити справу на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1233-1235 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті та кожна особа може залишити за заповітом все своє майно або його частку однієї, або кільком особам, як таким, що входять, так і таким що не входять у коло спадкоємців по закону.

Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини (ст.202-214 ЦК України) та положення про недійсність правочинів (ст. 215-236 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 угода може бути визнана недійсною лише на підставах і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 1248 ЦК України заповіт посвідчується нотаріально. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам підписати та прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках і підписується за її дорученням та у її присутності іншою особою. (ст.ст.1247, 1253 цього Кодексу).

На підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року N 6-9цс12, ухваленої у порядку перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, виходячи з вимог норми ч. 1ст. 225 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Так судом встановлено , що ОСОБА_4 , донькою якого є позивач, помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 склав заповіт яким усе своє майно після смерті заповідав відповідачу (а.с.9).

За клопотанням сторони позивача, з метою встановлення в якому психічному стані знаходився заповідач ОСОБА_4 в момент укладання заповіту від 13.01.2012 року, судом призначалася судово-психіатрична експертиза, за висновками якої від 9.02.2017р. (т.1 а.с.157) відповісти на питання, поставлені в ухвалі судом не надалося можливим.

Крім цього судом за клопотанням сторони позивача 3.05.2018р. з метою встановлення в якому психічному стані знаходився заповідач ОСОБА_4 в момент укладання заповіту від 13.01.2012 року, призначалася судова посмертна психіатрична експертиза. Експертом суду надсилалося клопотання щодо оплати експертизи (т.2 а.с.120). Ухвалою суду від 23.12.2019р. (т.2 а.с.123) позивача була зобов`язано сплатити вартість проведення експертизи та надати суду відповідну квитанцію. Однак зазначена ухвала суду залишилася стороною позивача без виконання, і матеріали справи були повернуті суду з експертної установи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином сторона позивача, у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України, не довела , що в момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець ОСОБА_4 , не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя Бескровний Я. В.