Справа № 236/3020/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту належності документу, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту належності документу, визнання права власності на спадкове майно(а.с. 1-5).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , не з`явилися, проте надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі(а.с. 44).

Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.48-49).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крива Лука Краснолиманського району Донецької області померла мати позивачів ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2014, актовий запис № 17(а.с.11).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки загальною площею 6,23га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради(колишня Криволуцької сільської ради), яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 040806, виданого 08.09.1999 Краснолиманською міською Ради народних депутатів(а.с. 17-26).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 в порядку ст.1268-1270ЦК України, прийняли троє спадкоємців: чоловік померлої - ОСОБА_4 та її сини-позивачі по справі- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, що підтверджується довідкою старости старостинського округу № 71 від 11.03.2020(а.с.28). Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Семеновою І.М. від 21.09.2020(а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лиман Донецької області помер батько позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.10.2017, актовий запис № 828(а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частки земельної ділянки, загальною площею 6,23га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради(колишня Криволуцької сільської ради), яка належала померлій ОСОБА_3 , у спадщину яку ОСОБА_4 після її смерті прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Спадкове майно, після смерті ОСОБА_4 в порядку ст.1268-1270ЦК України, позивачі прийняли, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, що підтверджується довідкою старости старостинського округу № 73 від 11.03.2020(а.с.27). Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Семеновою І.М. від 21.09.2020(а.с.43).

Постановою приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Семеновою І.М. 25.07.2020 позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки у державному акті на землю невірно вказане ім`я спадкодавця, замість « ОСОБА_5 » вказано « ОСОБА_6 », та після смерті батька ОСОБА_4 оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на спадкове майно на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , але не оформив свої спадкових прав та помер(а.с.29-32).

Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На теперішній час позивачі позбавлені можливості іншим чином встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, а саме: Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 040806, виданого 08.09.1999 Краснолиманською міською Ради народних депутатів, оскільки в цьому документі допущена помилка в написанні ім`я спадкодавця, та оформлення своїх спадкових прав та прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «При розгляді справи про встановлення відповідно до п.6ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення».

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1,4 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту належності документу, визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту належності документу, визнання права власності на спадкове майно, задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крива Лука, Краснолиманського району, Донецької області, Державного акта на право приватної власності на землю, серії IV-ДН № 040806, виданого 08.09.1999 Краснолиманською міською Ради народних депутатів, на ім`я « ОСОБА_7 ».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , право власності на спадкове майно за законом, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та складається з:

1/6 частки земельної ділянки площею 4,3900га, кадастровий № :05:000:1813, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області;

1/6 частки земельної ділянки площею 1,5000га, кадастровий № :05:000:1814, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області;

1/6 частки земельної ділянки площею 0,3400га, кадастровий № :05:000:1815, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , право власності на спадкове майно за законом, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та складається з:

1/6 частки земельної ділянки площею 4,3900га, кадастровий № :05:000:1813, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області;

1/6 частки земельної ділянки площею 1,5000га, кадастровий № :05:000:1814, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області;

1/6 частки земельної ділянки площею 0,3400га, кадастровий № :05:000:1815, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради (колишня Криволуцька сільська рада Краснолиманського району), Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанціїшляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Текст рішення виготовлений 29.09.2020.

Суддя -