Провадження № 22-ц/4808/906/20
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

11 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року під головуванням судді Бородовського С.О. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу.

Південно-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подано до матеріалів зазначеної цивільної справи інформаційний лист №10-16/2008, яким повідомлено, що в Івано-Франківському міському суді перебуває справа №344/20234/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення дитини до держави Ізраїль і розгляд ініційовано на підставі Конвенції 1980 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до вступу рішення в законну силу в іншій справі №344/20234/19.

Представник ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій зазначає , що рішення суд є незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції зупинив провадження у справі, мотивуючи такі дії положеннями ст. 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Проте апелянт зазначає, що зазначена Конвенція визначає, що цілі цього міжнародного договору визначені виключно для забезпечення прав дітей та застосовується до будь-якої дитини (ст. 4). Конвенція 1980 р. не регулює питання шлюбу;

Вважає, що суд першої інстанції не зазначив як відповідно до положень ст. 251 ЦПК, вирішення питання про повернення чи неповернення дитини до країни Ізраїль, може вплинути на рішення щодо розірвання шлюбу між подружжям;

Судом вирішено питання про зупинення з власної ініціативи, без клопотань учасників на стадії долучення доказів. При цьому в оскаржуваній ухвалі зазначена неправдива інформація щодо позиції представника третьої особи: Південно-Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції України. Клопотання про зупинення представник не подавав, а зазначив про неможливість розгляду справи в частині визначення місця проживання дитини.

Апелянт вважає, що суд сприяє, відповідачу у зловживанні правами та затягуванні розгляду справи.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в Івано-Франківському міському суді перебуває справа №344/20234/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення дитини до Держави Ізраїль, розгляд ініційовано на підставі Конвенції 1980 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У цьому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №752/9802/17, яка є обов`язковою для всіх судів, міститься вказівка на те, що підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 необхідно зупинити до вступу рішення в законну силу в іншій справі №344/20234/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про забезпечення повернення дитини до Держави Ізраїль.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції обгрунтовано застосував та зіслався на ст. 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, якою передбачено, що після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до ст. 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не буде вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

Апеляційний суд вважає, що вирішення судом першої інстанції іншої справи матиме значення для правильності вирішення зупиненої справи.

Доводи апелянта про неправильність зупинення в частині розірвання шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки судом вирішувалося питання роз`єднання позовних вимог і у задоволені такого клопотання судом відмовлено з наведенням відповідних мотивів (а.с.152-154).

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2020 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк