КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/9697/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7453/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мазура Ю.Ю., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року у цивільній справі № 752/9459/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачень. Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді побачень кожної першої неділі кожного календарного місяця з 12 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. за зареєстрованим місцем проживання дітей у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи, за сприятливих погодних умов та стану здоров`я дітей, з урахуванням розкладу додаткових занять та особистого бажання дітей на момент такого побачення (т. 1 а.с. 3-9).

На обґрунтування позову зазначила, що з літа 2013 року ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 . Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін народились двійнята - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З 24 грудня 2014 року будь-які відносини між сторонами припинились і вони почали проживати окремо. Малолітні діти залишись проживати разом з матір`ю за адресою їх реєстрації: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачень та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року було визначено ОСОБА_1 порядок участі у виховання та спілкуванні з малолітніми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та встановлено графік побачень. Проте, як зазначила позивач, на даний час встановлений судовим рішенням порядок участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними систематично порушується батьком дітей ОСОБА_1 та не відповідає інтересам дітей. Були випадки грубої поведінки відповідача по відношенню до неї у присутності дітей та невиконання ним своїх батьківських обов`язків під час зустрічей з дітьми.

Звертала увагу на те, що на час визначення порядку участі у виховання та спілкуванні з малолітніми доньками їм було по півтора року та діти не могли вільно висловлювати власні погляди і бажання. Станом на день подання позову дітям було по 4 роки і 9 місяців і за цей час змінилися життєві обставини. З 29 грудня 2017 року діти навчаються у центрі розвитку та зайняті у будні дні до 19 год. 00 хв., тому просила змінити порядок участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

У клопотанні про розгляд справи без участі представника третьої особи начальник Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Антошко І. зазначила, що згідно інформації з реєстру територіальної громади м. Києва малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстровані за адресою проживання у кв. АДРЕСА_2 . Зі слів матері, ОСОБА_2 , фактичним місцем проживання дітей наразі є: АДРЕСА_3 . Тому просили виключити Службу з числа сторін по справі та залучити відповідний орган опіки та піклування за фактичним місцем проживання малолітніх дітей (т. 1 а.с. 157-158).

Представник відповідача - адвокат Могильна О.С. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити (т. 1 а.с. 160-163).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними задоволено частково. Змінено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачень. Визначено батькові ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- кожної першої та третьої неділі місяця з 10:00 години по 14:00 годину за місцем

зареєстрованого проживання дітей у присутності матері ОСОБА_2 , або іншої уповноваженої нею особи, за сприятливих погодних умов та стану здоров`я дітей;

- з 10:00 години по 14:00 годину наступного дня, після дня народження

малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем зареєстрованого проживання дітей у присутності матері ОСОБА_2 , або іншої уповноваженої нею особи, за сприятливих погодних умов та стану здоров`я дітей. В решті позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 180-181, 185-190).

Не погодившись з рішенням районного суду, 03 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Могильна О.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення повністю та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Приморського районного суду міста Одеса (т. 1 а.с. 197-230).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, яким було визначено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та встановлено графік побачень, позивач не виконує, у зв`язку з чим на неї було накладено штрафи та здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України та ч. 1 ст. 343 КК України. Позивач перешкоджає спілкуванню відповідачу з їхніми дітьми. Зазначила, що відповідач проти того, щоб доньки відвідували Центр розвитку та догляду за дитиною «Веселка plus», оскільки це необов`язково. Вважає, що позивачем не доведено належними доказами необхідність зміни порядку участі батька у вихованні дітей.

Звертала увагу на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме правила підсудності та не залучено до справи орган опіки та піклування за фактичним місцем проживання дітей. Вказувала, що відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вважає, що позов мав бути поданий за місцем проживання відповідача, тобто до Приморського районного суду міста Одеса відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Пархоменко О.О. направила до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін (т. 2 а.с. 26-39).

Судом апеляційної інстанції залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог Службу у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області для надання висновку з місця реєстрації і проживання дітей про розв`язання спору в порядку ст. 19 СК України (т. 2 а.с. 44-46).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Могильна О.С. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сацюк В.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення представнику. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 , його представник - адвокат Могильна О.С. в суді не заперечувала(т. 2 а.с. 47-58).

Начальник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Ніколаєнко Н.подала до апеляційного суду письмову заяву в якій зазначила, що оскільки малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у Голосіївському районі м. Києва, Служба не мала правових підстав для проведення відповідної роботи по підготовці висновку, просила розглянути справу без участі представника Служби. (т. 2 а.с. 59-61).

Начальник Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області Шеремет О. подала до суду висновок та клопотання, в якому просила розглянути справу за відсутності представника Служби (т. 2 а.с. 62-64).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольнивши позовну заяву частково суд першої інстанції виходив з того, що діти дещо втратили зв`язок зі своїм батьком, у зв`язку з чим необхідний час для відновлення стосунків між ними. При цьому зазначив, що графік (регламент) спілкування дітей з батьком має бути визначений із врахуванням інтересів дітей та має бути таким, що не порушує режиму дня та в майбутньому навчання дітей, не відриватиме їх від нормального, звичайного для них середовища та не заважатиме нормальному їх існуванню і не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей.

Колегія суддів не погодилась із висновком районного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 11), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 19 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 10).

Після розірвання відносин між сторонами малолітні доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишились проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , де і зареєстровано їхнє місце проживання (т. 1 а.с. 12-14).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року у справі № 752/9459/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачень задоволено частково.

Визначено батькові ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік їх побачень:

- кожної першої та третьої середи місяця з 17:00 години по 19:00 годину, у попередньою узгодженому з матір`ю ОСОБА_2 місці у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 години по 12:00 годину, у попередньою узгодженому з матір`ю ОСОБА_2 місці, у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- з 10:00 години по 14:00 годину дня наступного, після народження малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, у попередньою узгодженому з матір`ю ОСОБА_2 місці, у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 15-20).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року - змінено.

Визначено батькові ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 та з малолітньою донькою ОСОБА_3 , встановивши наступний графік їх побачень:

- кожної першої та третьої середи місяця з 17:00 години по 19:00 годину, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 години по 12:00 годину, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- з 10:00 години по 14:00 годину дня, наступного після народження малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року залишено без змін (т. 1 а.с. 21-27).

Позивачкою ОСОБА_2 надані договори, за якими діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали б відвідувати Центр розвитку та догляду за дитиною «Веселка plus» з понеділка по п`ятницю з 11 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. (т. 1 а.с. 34-37).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року , передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У пункті 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

За змістом ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За висновками Європейського суду з прав людини, - між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).

У 2015 році батько дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звертався із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку побачень.

За результатами розгляду вказаної позовної заяви було ухвалено рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року, яким визначено батькові ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 та з малолітньою донькою ОСОБА_3 , встановивши наступний графік їх побачень:

- кожної першої та третьої середи місяця з 17:00 години по 19:00 годину, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- кожної другої та четвертої суботи місяця з 10:00 години по 12:00 годину, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи;

- з 10:00 години по 14:00 годину дня, наступного після народження малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 , у присутності матері ОСОБА_2 або іншої уповноваженої нею особи (т. 1 а.с. 21-27).

При цьому, відповідач посилався на те, що вищезазначене судове рішення у повному обсязі не виконувалось з вини позивача, на підтвердження чого надав витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення відомостей за поданням головного державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року та втручання в діяльність працівника ДВС; постанови державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання рішення суду (т. 1 а.с. 162, 209-219).

Надані відповідачем докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 має бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вживав активних дій щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, а державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві вживались заходи щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання набравшого законної сили рішення суду.

Натомість позивачка ОСОБА_2 при зверненні до суду із зазначеним позовом зазначала, що відповідач порушує графік зустрічей з дітьми, встановлений судовим рішенням, висловлює при дітях негативне ставлення до неї, налаштовує дітей проти матері. Посилалася на те, що батько неналежно виконує свої обов`язки при зустрічі з дітьми, порушує їхній режим сну, не годує, залишає у холодній машині та не допомагає справити природні потреби. Вказувала, що діти після зустрічі з відповідачем перебувають у поганому емоційному стані.

На підтвердження своїх доводів позивачка надала до суду висновок психолога ОСОБА_7 за результатами психологічного дослідження дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому зазначено, що для дівчат постать батька ОСОБА_1 є джерелом негативних переживань, він є агресивно налаштованим, загрозливим об`єктом. Психолог зазначив, що необхідною й обов`язковою умовою подальшого контактування малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх батьком ОСОБА_1 є реабілітація образу батька у сприйнятті дітей й налагодження їх дитячо-батьківських стосунків. Відновлення позитивного образу батька ОСОБА_1 вимагає, в першу чергу, від нього самого відмови від його конфліктної (ворожої по відношенню до ОСОБА_2 ) позиції, зміни манери спілкування з доньками та їх матір`ю. Допоки контакт батька з дітьми буде мати травматичний вплив на них і викликати у них напруженість, емоційний дискомфорт, тривогу, а надто страх перед реакціями і поведінкою батька, спілкування з батьком залишатиметься небажаним для дітей. Враховуючи, що у взаємодії з батьком малолітні діти почуваються тривожно, втрачають відчуття стабільності й безпеки, на сьогоднішній день в інтересах дівчат доцільною є присутність їх матері при спілкуванні дітей з батьком, адже з мамою діти почуваються захищено і впевнено. Лише після відновлення у свідомості і сприйнятті дітей позитивного образу батька, створення позитивного емоційного фону у взаємодії ОСОБА_1 з доньками, зникне потреба у опосередкуванні їх спілкування з матір`ю, а регулярне й тривале спілкування дівчат з батьком без присутності інших осіб відповідатиме інтересам дітей, створюючи умови для реалізації близьких довірчих татусево - дитячих стосунків (т. 1 а.с 40-89).

З аналізу даного висновку психолога вбачається, що у дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батько ОСОБА_1 викликає негативні емоції у зв`язку з наявністю конфліктної ситуації між ним (батьком) і матір`ю дітей ОСОБА_2 . При цьому, даний висновок психолога та інші наявні у справі докази не містять доводів і посилань на те, що ОСОБА_1 поводився агресивно чи здійснював негативний вплив на малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З викладеного вище вбачається, що між батьками існує конфлікт щодо порядку участі у вихованні дітей та виконання ними батьківських обов`язків.

При вирішенні даного спору необхідно враховувати передусім інтереси дитини, зважаючи на конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своїми дітьми. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітніми доньками судом не встановлено, а позивачкою не доведено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте вищенаведених вимог СК України суд першої інстанції не врахував і не дотримав, не звернув уваги на повідомлення начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 лютого 2020 року № 100/09-760, яке надійшло до районного суду до ухвалення оскаржуваного рішення, зокрема, що згідно інформації з реєстру територіальної громади міста Києва малолітні діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не зареєстровані і не проживають у Голосіївському районі міста Києва за зазначеною позивачкою адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 19 лютого 2020 року працівниками Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено виїзд на місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою обстеження умов їх проживання та зафіксовано відсутність проживання дітей більше шести місяців (т. 1 а.с. 157-158).

На виконання положень ст. 19 СК України, судом апеляційної інстанції залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог Службу у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області для надання висновку з місця реєстрації і проживання дітей про розв`язання спору в порядку ст. 19 СК України (т. 2 а.с. 44-46).

За висновком Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 22 липня 2020 року протокол № 9/20, в інтересах дітей доцільно встановити такий графік побачень ОСОБА_1 з неповнолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : кожної першої та третьої неділі місяця з 12.00 годин до 16.00 години, за місцем зареєстрованого проживання матері дітей ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_6 , у присутності матері або іншої уповноваженої нею особи (т. 2 а.с. 62-70).

Цих фактичних обставин, зокрема місця реєстрації неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_6 , сторони в суді апеляційної інстанції не заперечували (т. 1 а.с. 157-158).

Вищевказаний висновок Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 22 липня 2020 року є одним з доказів по справі і оцінений апеляційним судом разом з іншими наявними у справі доказами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що місцем реєстрації проживання її та дітей є будинок батьків її чоловіка за адресою: АДРЕСА_6 , проте, вона є власником квартири АДРЕСА_2 , в цій квартирі ОСОБА_2 фактично проживає разом із дітьми, діти відвідують дошкільний навчальний заклад у Києві і з 01 вересня 2020 року буде вирішуватись питання про вступ до школи дітей за фактичним місцем проживання, тобто у місті Києві, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 71-73).

Доводи позивачки ОСОБА_2 з посиланням на відвідування дошкільного закладу (садка) з понеділка до п`ятниці включно з 11.00 до 19.00 години щотижня у Центрі розвитку та догляду за дитиною «Веселка plus» за адресою: м. Київ, вул. Велика Китаївська, 10А як підставу зміни порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив, оскільки судовим рішенням від 11 лютого 2016 року встановлено зустрічі батька з дітьми лише кожної першої та третьої середи місяця з 17:00 години по 19:00 годину. При цьому позивачкою не наведено, які саме заняття мають відвідувати діти в ці дні і години, а само по собі перебування дітей під наглядом персоналу дошкільного закладу (садка) не може визнаватись переважним порівняно із спілкуванням дітей з їх батьком протягом цих двох годин. Тому особисте спілкування дітей з батьком чи матір`ю в цьому випадку має визнаватись, на думку апеляційного суду, таким, що відбувається в інтересах дітей.

Визначення сприятливості погодних умов і стану здоров`я дітей не можуть бути перешкодою у спілкуванні батьків із дітьми, виконанню батьками своїх обов`язків відносно дітей, за виключенням випадків коли за медичним висновком може бути обмежений доступ до осіб, які перебувають на лікуванні у медичній установі, тому колегія суддів визнала помилковим висновок районного суду про зазначення цих умов при визначенні порядку участі батька у вихованні дітей.

Враховуючи вищезазначене, встановлений судом факт реєстрації місця проживання дітей разом із позивачкою у м. Сквира Київської області, проте фактичне проживання дітей разом із матір`ю в квартирі АДРЕСА_2 та за останньою адресою рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року визначались зустрічі батька із дітьми, колегія суддів визнала такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну порядку участі батька у вихованні дітей встановленням таких побачень за місцем реєстрації проживання дітей. Тому, колегія суддів визнала помилковим висновок районного суду про часткове задоволення позову.

Інші доводи і обґрунтування позивачки щодо необхідності зміни порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними фактично зведені до: незгоди з порядком участі ОСОБА_1 у вихованні дітей, визначеним рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року у справі № 752/9459/15ц та посиланнями на порушення ОСОБА_1 графіку побачень, встановлених вищевказаним набравшим законної сили судовим рішенням.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_2 , заявлених до відповідача - Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та доводів апелянта ОСОБА_1 про порушення правил підсудності розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

Звертаючись з даним позовом позивачка ОСОБА_2 зазначала, що звертається саме до Голосіївського районного суду міста Києва за місцем знаходження одного з відповідачів відповідно до ст. 27, 28 ЦПК України, визначивши відповідачами у даній справі ОСОБА_1 та Службу у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

У відповідності до ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Колегія суддів врахувала, що Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не є належним відповідачем у даній справі, а мала бути залучена як третя особа, на що також звертала увагу начальник Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у клопотанні від 21 лютого 2020 року, де просила виключити службу з числа відповідачів (т. 1 а.с. 157-158).

Під час розгляду справи судом першої інстанції Службу у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не було виключено з ряду відповідачів та не було визнано неналежним відповідачем по справі.

Тому оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки остання є неналежним відповідачем.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 будучи обізнаним про відкрите провадження у даній справі, не оскаржував ухвалу Голосіївського районного суду міста Києві від 17 травня 2019 року про відкриття провадження, а заявив про порушення правил підсудності лише 24 лютого 2020 року в останньому судовому засіданні в суді першої інстанції.

Враховуючи вказане, колегія суддів відхилила доводи апелянта про порушення правил підсудності як підставу для скасування рішення районного суду з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю відповідно до ст. 378 ЦПК України. При цьому, колегія суддів апеляційного суду врахувала, що справа перебувала у провадженні суду з травня 2019 року, тому задоволення вимог апелянта про скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд за встановленою підсудністю свідчитиме про прояв надмірного формалізму, що не узгоджується із завданнями цивільного судочинства, які визначені ст. 2 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши висновок органу опіки та піклування, вік дітей, особливості їх розвитку, характер та тривалість взаємовідносин між батьком та доньками, режим роботи батька та розпорядок дня дітей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.

Колегія суддів зауважила, що для відновлення стосунків між батьком та дітьми необхідно більше часу проводити разом, тому не відповідатиме інтересам дітей зменшення обсягу часу і кількості побачень з батьком.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати у розмірі 1152 грн. 60 коп.судового збору за розгляд справи апеляційним судоммають бути відшкодовані за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року- скасувати, ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 - 1152 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 серпня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова