ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7478/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/232/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участі секретаря судового засідання: Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування,

прізвище судді: Коверзнев В. О.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення: 19 листопада 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування майна батьків - ОСОБА_3 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав, встановлених частинами 3,5 статті 1224 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач тривалий час зловживаючи своїми правами, не здійснила оформлення свідоцтва про право на спадщину, чим створила для позивача перешкоди у вільному розпорядженні успадкованим майном - будинком АДРЕСА_1 . Вказувала, що відповідач не здійснювала допомоги спадкодавцям, які її потребували, та не приймала участі в їх утриманні.

Посилання суду першої інстанції в рішенні, що діагноз, який був поставлений відповідачу, свідчить про наявність обмежень в наданні фізичної допомоги іншим особам є виключно суб`єктивним оціночним судженням, оскільки для встановлення цієї обставини необхідні спеціальні знання та дотримання процедури встановлення цієї обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просила залишити рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була невісткою ОСОБА_3 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 93 роки, та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 92 роки (а.с. 13, 14, 21, 22).

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали заповіти та заповіли усе належне їм майно на користь позивача, крім того, вони також подарували позивачеві належний їм на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 0.60 га, розташовану в с. Терехівка Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 23-25).

ОСОБА_2 , відповідач у справі, є рідною дочкою спадкодавців, та будучи непрацездатною на день смерті матері, має право на обов`язкову частку у вигляді 1/30 частки будинку АДРЕСА_1 , за приписами частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України, однак при цьому свідоцтва про право на спадщину на час виникнення спору не отримала.

Від батька відповідач вправі успадкувати частку вкладу на компенсаційному рахунку в Державному ощадному банку України із загального залишку вкладу 10202 грн 60 коп.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Зазначена позивачем підстава обґрунтовано не була взята судом до уваги, оскільки позивачем не було подано судового рішення на підтвердження ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання батьків, передбачених главою 17 СК України, зазначених фактів позивачем не було доведено і в судовому засіданні у даній справі.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому має враховуватись поведінка особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналізуючи подані сторонами докази у їх сукупності, суд першої інстанції встановив, що позивачем не було подано суду належних доказів на підтвердження того, що спадкодавці перед смертю перебували у безпорадному стані, потребували сторонньої допомоги, в той час, як відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи свій обов`язок, та маючи можливість його виконувати, не вчиняла необхідних дій, або відмовила в цьому.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що на день смерті матері ОСОБА_3 відповідачці виповнилось 62 роки, тобто остання була непрацездатною особою, страждала на тяжке вроджене захворювання та отримувала меншу пенсію ніж отримували її батьки, однак під час хвороби матері доглядала за нею вдома, де ОСОБА_3 і померла.

Після смерті матері, відповідач перенесла захворювання інфаркт міокарда, неодноразово лікувалась у медичних установах через погіршення стану здоров`я, однак батька періодично навідувала та надавала допомогу в межах можливостей. При цьому судом було враховано, що жодних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача у наданні допомоги батьку на його прохання позивачем подано не було.

За таких обставин, коли підстави позову не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про відмову у задоволенні позову.

Посилання позивача лише на те, що спадкодавці були особами похилого віку, мали мізерну пенсію та за станом здоров`я перебували у безпорадному стані, через що рішення суду підлягає скасуванню, не можна вважати обґрунтованими на законі, оскільки самі по собі факти наявності у спадкодавців хронічних захворювань та потребування допомоги без установлення випадків свідомого ухилення ОСОБА_2 від надання такої допомоги на прохання спадкодавців, не дає підстав для усунення останньої від права на спадкування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не подала, а подані нею суду пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач тривалий час зловживає своїми правами, оскільки не оформлює документи про право на спадщину, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до ст.. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину і жодного строку щодо цих дій законодавцем не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: