Справа № 473/2761/20
РІШЕННЯ

іменем України

"21" вересня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого - судді Ротар М.М.

за участю секретаря: Туришевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Вознесенська міська рада Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини

встановив

заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт спільного постійного проживання її з батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця зазначила, що з батьком вони спільно проживали з червня 2018 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий ОСОБА_2 заповіт не складав. Заявниця є спадкоємицею першої черги, втім, коли вона звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що шестимісячний строк на прийняття спадщини є пропущеним. Однак, ОСОБА_1 зазначила, що не пропускала строк для прийняття спадщини, оскільки фактично її прийняла як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Втім, у зв`язку з тим, що у неї, як місце реєстрації її проживання визначена інша адреса: АДРЕСА_2 , для підтвердження прийняття нею спадщини є необхідність встановити факт постійного проживання її як спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У судове засідання представник заявника подав заяву та просив задовольнити вимоги, розглянувши справу за його відсутності.

Заінтересована особа до судового засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без участі представника, вирішення справи залишають на розсуд суду.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області помер ОСОБА_2 , який є батьком заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_1 , видане 19 липня 2011 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 31 травня 1980 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

На момент смерті у ОСОБА_2 залишилось майно у вигляді гаражу АДРЕСА_3

Заявниця ОСОБА_1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до нотаріуса Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори Миколаївської області. 10 липня 2020 року в.о. завідувача Першої вознесенської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з тим, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини спадкоємиця ОСОБА_1 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відтак пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, а відтак з метою прийняття спадщини повинна звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (копія надається).

Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заведена.

Також було встановлено та підтвердилося письмовими доказами, що на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до адресної карти, що була видана 02.10.2019 року начальником відділу ведення реєстру Територіальної громади м. Вознесенська інші зареєстровані за цією адресою на час відкриття спадщини - відсутні.

Також було встановлено, що заявниця ОСОБА_1 з 03.08.1993 року по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Втім, судом встановлено, що ОСОБА_1 не пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, оскільки на момент смерті свого батька ОСОБА_2 проживала разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, що була видана головою житлового кооперативу «Жовтневий» 07.08.2020 року.

Доводи заявника не викликають у суду будь-яких сумнівів та не суперечать вимогам діючого законодавства, судом достовірно встановлено факт спільного проживання заявника ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 з червня 2018 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заявник проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подавав, про відмову від спадщини не заявляв.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ухвали ВССУ № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року, суд дійшов висновку, що: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Вказане узгоджується із з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в ефективний спосіб, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою, й повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 258, 259,263,265,315 ЦПК України, ст.ст.1235,1236,1251,1264,1268 ЦК України, суд

ухвалив

встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенськ Миколаївської області з червня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в Миколаївській апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар