Провадження № 22ц-824/7253/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та одночасно подав заяву, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким третім особам, у тому числі представникам АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо проникнення до цієї квартири, проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування, вселятися, реєструватися, вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію і про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання будь-яких третіх осіб в цій квартирі, оскільки вважає, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею і в незаконний спосіб, тому, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року заяву задоволено частково, накладено арешт на вказану квартиру, а в іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, представник АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що банк задовольнив свої майнові вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, через що до банку перейшло право власності на спірну квартиру, чого місцевий суд не врахував, крім того, доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами, через що вважає висновки суду про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, з метою унеможливлення утруднення виконання рішення суду, необхідно накласти арешт на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» і одночасно подав заяву, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборони укладення будь-яких цивільно-правових угод та інших дій, пов`язаних з переходом права власності на цю квартиру.

Заявник посилається на те, що право власності на цю квартиру було зареєстровано за банком з порушенням вимог Закону і такі дії спричинили порушення його майнових прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до ст.ст. 2, 13 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами існує спір щодо права власності на зазначену квартиру, та з огляду на те, що такі заходи забезпечення позову є тимчасовими заходами, спрямованими на забезпечення виконання можливого рішення суду і вони не порушують майнових прав власників майна, то доводи заявника щодо наявності передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими.

У свою чергу, апелянтом не наведено належних доказів того, чим саме порушуються його права цими заходами забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру, і обставин щодо порушення його прав вжитими заходами забезпечення позову у справі судом також не встановлено, при цьому між сторонами наявний спір щодо вказаної квартири, і обставини, що зумовили застосування цих заходів, не змінилися, тому місцевий суд постановив обґрунтовану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на квартиру.

Посилання апелянта на те, що заявником не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та, що його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, зазначені заходи забезпечення позову є тимчасовими і призначені для належного захисту прав усіх учасників у конкретній справі, тому вони не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа банк» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: