Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючої - судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до СФГ «Кундель Михайла Дмитровича» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення суми орендної плати -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до СФГ «Кундель Михайла Дмитровича» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29 квітня 2005 року вона отримала у власність земельну ділянку площею 4,34га, яка розташована на території Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серіїї ДН № 147118, виданим Волноваського райдержадміністрацією. 10 січня 2014 року між нею та СФГ «Кундель М.Д.» було укладено Договір оренди землі. Пунктом 1 Договору визначено, що орендодавець на підставі державного акту серія ДН № 147118 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,34га, в т.ч. ріллі 3,95га, та пасовищ 0,39га. Договір було укладено на 10 років. Конкретна плата за землю визначена в п.11 Договору та здійснюється щорічно грошима до 31 грудня. Прийняті на себе зобов`язання орендодавець виконав, передавши в оренду зазначену земельну ділянку. На протязі 3-х років, тобто 2014-2016 років, орендар свої обов`язки виконував. Однак, в 2017 році відповідач повернув їй земельну ділянку, але лише в частині ріллі, а пасовищами продовжував користуватися. На протязі 2017-2019 років відповідач орендну плату їй не сплачував та на протязі останніх 3-х років позивач самостійно обробляла земельну ділянку. На теперішній час, відповідач вимагає від неї повернення земельної ділянки для подальшої обробки землі. Позивач вважає, що відповідач не виконував прийняті на себе зобов`язання, що є підставою для розірвання Договору, а також вважає такою підставою систематичну несплату орендної плати за період - 2017-2019р. та просить суд розірвати договір оренди землі від 10.01.2014 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та СФГ «Кундель Михайлом Дмитровичем», зобов`язати СФГ «Кундель М.Д.» повернути позивачу земельну ділянку, яка знаходиться на території Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 4,34 га, кадастровий номер :03:000:0068.

Присутня у судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Під час вивчення письмових доказів у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підкреслила, що підпис у «відомості на видачу грошей, орендна плата за земельний пай 2017 рік», долучена до відзиву відповідачем - виконана не нею та клопотала про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Після визнання цієї обставини відповідачем - не наполягала на проведенні дослідження.

Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, надали відзив, долучений до матеріалів провадження. Позивач при цьому зазначав про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки заборгованість перед нею по сплаті орендної плати за 2017-2018 р.р. взагалі відсутня, оскільки, за цей період, вона отримала 8100 грн. одразу за два роки, оскільки розмір щорічної орендної плати складає 3701,28 грн. та про це мається її розпис у відомості. А за 2019 рік він вже перерахував орендну плату на її картковий рахунок в сумі 4179 грн. Просив відмовити у задоволенні позову. Під час судового засідання, відповідачем було визнано факт наявного підпису у «відомості на видачу грошей, орендна плата за земельний пай 2017 рік» - який виконано не позивачем ОСОБА_1 та факт несплати орендної плати на її адресу у період 2017-2018р.р.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що є зятем позивачки ОСОБА_1 та обізнаний про ситуацію з відсутністю орендної плати з боку ОСОБА_3 на її адресу у період 2017-2019р.р. з її слів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 792 ЦК України договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» вказує, що договір оренди землі- це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV. За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цьогоЗакону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 10.01.2014 року, ОСОБА_1 , як орендодавець, надав, а ОСОБА_3 , як Орендар, прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області. Пунктом 2 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 4,34 га., кадастровий номер земельної ділянки : :03:000:0068.

Договір укладено на термін 10 років ( п.8 Договору).

Згідно п.9 Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у встановленому розмірі. Сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 31 грудня.

Орендодавець має права вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, своєчасної виплати орендної плати. Згідно п.9 Договору Орендар зобовязаний своєчасно сплачувати орендну плату.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору ( п.14 Договору).

Згідно акту приймання передачі земельної ділянки від 12.12.2013 року, ОСОБА_1 передала, а СФГ ОСОБА_3 прийняв в оренду вищевказану земельну ділянку.

Згідно з частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Аналогічні положення закріплені в пункті 38 оскаржуваного Договору оренди земельної ділянки.

Як зазначив в своїй позовній заяві позивач, відповідач порушує умови договору оренди земельної ділянки, що виражається в несвоєчасній сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2017-2018 р.р. та такі його дії знайшли своє підтвердження у судовому засіданні визнанням відповідачем цих обставин.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевказане, суд вважає доведеною наявність заборгованості СФГ «Кундель М.Д.» перед ОСОБА_1 по сплаті орендної плати за 2017-2018р.р., як факт визнаний стороною у судовому засіданні, що носить системний характер та є підставою для задоволення позовних вимог та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Вищевказаний висновок суду ґрунтується також на висловленій правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-22315сво18) щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину.

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

ОП КЦС при розгляді справи застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. У ст. I-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 549, 610-612, 651, 792, 1225 ЦК України, ст.ст. 96, 141 ЗК України, ст.ст. 13,30-32 Закону України «Про оренду землі», керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 133 , 280-281, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 10.01.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Кундель Михайлом Дмитровичем».

Зобов`язати СФГ «Кундель М.Д.» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться на території Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 4,34 га, кадастровий номер :03:000:0068.

Стягнути з СФГ «Кундель М.Д.» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.09.2020 року.

Суддя: Н.В.Писанець