ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2020 року

м. Харків

справа №643/505/17

провадження № 22-ц/818/3156/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2017 року, постановлене під головуванням судді Короткого І.П., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37820,11 грн..

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37820,11 грн., а також судовий збір у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2020 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки не отримувала ані повідомлень від позивача про необхідність сплати боргу, ані позовної заяви, ані судових повідомлень про необхідність явки до суду. Тому, вона була позбавлена будь-якої можливості захищати свої права та законні інтереси, в тому числі - надати суду відзив на позов, пояснення із запереченнями до позовних вимог, скористатися іншими процесуальними правами. Зазначає, що вона могла підписати анкету-заяву про відкриття рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», але ніяких кредитних договорів вона не підписувала. З Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», вона ознайомлена не була та не підписувала їх. Анкету-заяву вона сприймала як документ для оформлення банківської картки, яка необхідна для отримання пенсії. В силу свого похилого віку вона не зрозуміла, а їй ніхто з працівників банку не пояснювали, що відкриваючи рахунок, вона використовуватиме не власні, а кредитні кошти.Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Умови та Правила не були додатком до підписаної відповідачкою анкети-заяви.Також зазначає, що довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки « Кредитка Універсальна» не містить підпису позичальника, не датована як документ. Тому, Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки « Кредитка Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між відповідачкою та позивачем кредитного договору.

АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7985,85грн..

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 01.03.2011 року ОСОБА_1 належним чином не виконала, що є підставою для стягнення заборгованості у розмірі 37820,11 грн, з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 01 березня 2011 року, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 07/2015 року.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СГ1-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ раges/70/, становитьміж ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій міститься підпис відповідача (а.с.6).

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала.

Станом на 31.10.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 01 березня 2011 року становить 37820,11 грн., з яких:

-3746,60 грн. заборгованість за кредитом,

-28 646,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. штраф (фіксована частина)

- 1777,15 грн. штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором від 01.03.2011 року ОСОБА_1 належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у розмірі 37820,11 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статі1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, у анкеті-заяві позичальника від 01 березня 2011 року процентна ставка не зазначена (а.с.5).

Надана Банком довідка про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить такі істотні умови договору кредиту, як: базову проценту ставку, в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) в розмірі 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають, в тому числі, плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня (1) (базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочки), пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць - нараховується один раз в місяць за наявності прострочення за кредитом чи за процентами 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50,00 грн. та більше; штраф у разі порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 % (а.с. 6). Вказана довідка була підписана ОСОБА_1 власноруч, що свідчить про доведення позивачем факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів.

Позивачем також наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 01.03.2011 року (а.с.3).

Таким чином кредитні правовідносини між банком та відповідачем є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості у вигляді процентів, неустойки (пені, штрафів), банк посилався на Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/temis/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови (а.с 7-30).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами ознайомилась відповідач і з ними погодилась, підписуючи заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку та довідку про умови кредитування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (01.03.2011 року ) та до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що Умови та Правила банківських послуг, надані банком Умови та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не визнаються відповідачем та не містять її підпису, достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 01 березня 2011 року.

Разом з тим, суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, з урахуванням Умов та Правил надання банківських послуг, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та не врахував того, що Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою частиною кредитного договору.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 31.10.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 01 березня 2011 року становить 37820,11 грн., з яких:

-3746,60 грн. заборгованість за кредитом,

-28 646,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. штраф (фіксована частина)

- 1777,15 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» відзиву вбачається, що стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість у розмірі 7985,87 грн. з яких:

- 3746,60 грн. - заборгованість по тілу кредиту,

- 2818,15 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

- 1421,12 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 3746,60 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 2818,15 грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 1421,12 грн. відповідає розрахунку Банку, наведеного у відзиві наданого апеляційному суду та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, саме зазначена суму заборгованості у розмірі 7985,87 грн підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Посилання відповідача на те, що вона ніяких кредитних договорів не підписувала, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що з наданих позивачем до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо кредитної суми та процентної ставки за користування кредитом.

Підписавши 01 березня 2011 року анкету-заяву та довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування (а.с.5,6).

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постановах від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17 та від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи міститься зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке ОСОБА_1 отримала 06.02.2020 року (а.с.47).

Проте доводи апеляційної скарги про те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можна вважати складовою частиною укладеного між відповідачкою та позивачем кредитного договору заслуговують на увагу суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевказаного, заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2017 року підлягає зміні, а позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом судового рішення по суті.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені на 21,11% (з 37820,11 грн. до 7985,87 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1600 грн. судового збору. З урахуванням скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 337 грн. 76 коп. (21,11% від 1600 грн.). Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено на 78,89 %. Оскільки судовий збір за вказаною апеляційною скаргою було відстрочення до ухвалення апеляційним судом рішення суду по суті, у зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 506 грн. 64 коп. (21,11% від 2 400 грн.), а з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1893 грн. 36 коп. (78,89 % від 2400 грн.)

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2017 року - змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства заборгованість за кредитним договором б/н від 01 березня 2011 року у розмірі 7985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 87 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 337 ( триста тридцять сім) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 506 (п`ятсот шість) грн. 64 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1893 (тисячу вісімсот дев`яносто три) грн. 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук