Провадження №22-ц/812/1661/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/60/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Шикеря Ірини Анатоліївни у приміщенні цього суду 03 серпня 2020 року, повний текст якого ухвалений 05 серпня 2020 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2020 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що 14 квітня 2019 року о 10.00 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Niva, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Театральна в м. Первомайську Миколаївської області. Виїжджаючи з другорядної дороги (вул. Театральна) на головну (вул. Вокзальна), відповідач не надав перевагу в русі належному позивачу автомобілю Mazda CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення автотранспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 квітня 2019 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована полісом серії АМ 7067260 ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідно до інформації ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 06 серпня 2019 року № 09-02-16/7650 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mazda CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 110327,59 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 49900,50 грн. Згідно страхового акту № ОЦВ 19-14-6301/1 04 червня 2019 року йому було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 48900,50 грн. Посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода 14 квітня 2019 року сталася з вини відповідача, позивач просив стягнути з нього суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав в розмірі 60427,09 грн., тобто різницю між страховою виплатою та фактично отриманими ним коштами, сплаченими ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в рахунок вартості відновлюваного ремонту, а також суму франшизи по страховому полісу в розмірі 1000 грн. Крім того, вважав, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. через пошкодження майна, у зв`язку з чим він зіштовхнувся із незручностями, ніс додаткові витрати, щоб возити дітей до школи, на гуртки, добиратися до місця роботи, а також в душевних стражданнях, які пов`язані зі спогадами про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідач надав до суду відзив в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, виходячи з того, що відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тож, оскільки розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, не є більшим ліміту відповідальності, тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав в розмірі 60427,09 грн. задоволенню не підлягають. Також, вказував, що позивач не довів наявність моральної шкоди. З урахуванням вищевикладеного просив частково задовольнити вимоги позивача в розмірі 1000 грн., що становить суму франшизи, в решті позовних вимог - відмовити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволені частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму франшизи за страховим полісом, в розмірі 1000 грн., компенсацію моральної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 10000 грн., а також витрати по сплаті судового збору, в розмірі 854 грн.51 коп.

У стягненні з ОСОБА_1 суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав в розмірі 60427,09 грн. та решти сплаченого судового збору судом відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів розміру заподіяної шкоди та того, що компенсація спричинених йому відповідачем збитків перевищує межі страхової виплати, оскільки лист ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 06 серпня 2019 року № 09-02-16/7650, що наданий позивачем, таким доказом вважатися не може. Висновку експерта з цих питань суду не надано і клопотання про проведення експертизи позивачем не заявлялось. Тому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав, в розмірі 60427,09 грн. Натомість, позовні вимоги в частині стягнення суми франшизи за страховим полісом в розмірі 1000 грн. суд вважав обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд зазначив, що оцінюючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 квітня 2019 року, вину відповідача у вказаній ситуації, ті обставини, що моральна шкода є пов`язаною з наслідками цієї події, наявність душевних страждань позивача, суд дійшов висновку, що сума 10000 грн., яку просить стягнути позивач на свою користь, відповідає вимогам розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав, в розмірі 60427,09 грн. та стягнути з відповідача на його користь вказану суму компенсації та судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відсутність належних та достатніх доказів розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди є помилковим, тому що ним надано не тільки копію листа, а повний розрахунок-висновок щодо вартості шкоди на багатьох листах як додаток до листа страхової компанії (у позовній заяві цей додаток пронумерований як «7»), але в матеріалах справи відсутній розрахунок шкоди, який позивач надавав з позовною заявою. До того ж позовна заява з додатками відсутня в особистому кабінеті «Електронний суд». Отже рішення суду базується на неповних матеріалах справи, а відмова у задоволенні частини позовних вимог - безпідставна.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення суми франшизи не оскаржувалось і предметом апеляційного перегляду не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Mazda CX9, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7).

14 квітня 2019 року о 10.00 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Niva, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Театральна в м. Первомайську Миколаївської області. Виїжджаючи з другорядної дороги (вул. Театральна) на головну (вул. Вокзальна), відповідач не надав перевагу в русі автомобілю Mazda CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення автотранспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 квітня 2019 року (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу серії АМ 7067260.

Відповідно до листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 06 серпня 2019 року № 09-02-16/7650, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mazda CX9, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 110327,59 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 49900,50 грн.

Згідно страхового акту № ОЦВ 19-14-6301/1, 04 червня 2019 року ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням франшизи в сумі 48900,50 грн. (а.с.9).

В силу статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

В силу частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди підтверджуються вказаною вище постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2019 року. Також ці обставини не заперечувались відповідачем в судах першої та апеляційної інстанцій.

За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди з вини відповідача.

Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зазначеному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 зазначено, що у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблений висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mazda CX9, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 110327,59 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 49900,50 грн.

Згідно страхового акту № ОЦВ 19-14-6301/1, 04 червня 2019 року, ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням франшизи (1000 грн.) в сумі 48900,50 грн.

Ці обставини викладені у листі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 06 серпня 2019 року № 09-02-16/7650 (а.с.9).

Таким чином, ОСОБА_3 , який зазнав збитків через пошкодження автомобіля з вини відповідача ОСОБА_1 , отримавши від страховика винної особи виплату страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахування коефіцієнта фізичного зносу, має права вимагати від відповідача різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати), але за умови доведеності, що для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, змісту положень статей 12, 81 ЦПК України, саме на позивача як потерпілу особу покладається обов`язок доказування факту заподіяння шкоди та її розміру.

Оскільки ОСОБА_3 не було надано належних та допустимих доказів того, що для відновлення попереднього стану пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, який мав певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, або що автомобіль може бути відремонтований лише з використанням нових вузлів, деталей за умови, що на час вирішення спору ремонт не проведений, суд вірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушених прав в розмірі 60427,09 грн.

За такого суд повно та всебічно встановив обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, вірно визначився із характером спірних правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову.

Колегія суддів відповідно до положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до твердження, що надані позивачем докази, а саме - отримані від страховика розрахунки-висновки містять докази щодо завданої майнової шкоди, достатні для задоволення позову, колегія суддів відхиляє.

Так, доданий до позовної заяви лист ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та додані позивачем до апеляційної скарги страховий акт, розрахунки (попередній розрахунок розміру матеріального збитку та розрахунок страхового відшкодування), ремонтна калькуляція та протокол огляду транспортного засобу на містять доказів того, що при проведенні відновлювального ремонту належного ОСОБА_3 автомобіля Mazda CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , фактично були використані або обов`язково мають бути використані саме нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів.

Щодо посилань позивача на те, що крім листа страхової компанії від 06 серпня 2019 року № 09-02-16/7650 до позовної заяви ним додавався повних розрахунок-висновок щодо вартості шкоди на багатьох листах не підтверджується матеріалами справи, оскільки у позовній заяві зазначення про такі додатки відсутнє, є лише посилання на «копію листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з висновком щодо розміру збитків і вартість відновлювального ремонту». Кількість аркушів додатку не вказана.

Враховуючи результати розгляду апеляційної скарги, у колегії суддів відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________________

Повний текст постанови складений 29 вересня 2020 року