Справа № 317/2656/20
Провадження № 2/317/967/2020
У Х В А Л А

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Ткаченко М.О., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина І.І. до ТОВ «Фінфорс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаний позов надійшов разом з заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, ч. 1 та 3 вказаної статті визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В позовній заяві позивач зазначив, що звертаючись із вказаною позовною заявою до Запорізького районного суду Запорізької області та подаючи позов за своїм зареєстрованим місцем проживання, керувався правилом альтернативної підсудності, визначеним ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Преамбулою Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон України «Про захист прав споживачів») визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Позивачем вказано, що він є споживачем фінансових послуг відповідача ТОВ «Фінфорс».

Разом із тим, відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених саме Законом України «Про захист прав споживачів».

З вищевказаного позову вбачається, що підставою звернення позивача не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», а є, зокрема, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є способом захисту прав споживача, оскільки дані вимоги регламентовані спеціальним законом - Законом України «Про нотаріат» та Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, предметом вищевказаного позову не є захист прав споживача, а тому на нього не поширюються вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність за ч. 5 ст. 28 ЦПК України - за зареєстрованим місцем проживання позивача. Отже, вищевказаний позов є не підсудним Запорізькому районному суду Запорізької області за ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

За правилом загальної територіальної підсудності позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позов пред`явлений до юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс».

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеного на офіційному верб-сайті Міністерства юстиції України

вбачається, що юридична особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» зареєстрована за адресою: 01042, м. Київ, пр. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, офіс 9, що відповідно до адміністративно-територіального поділу м. Києва віднесено до Печерського району м. Києва.

Згідно зі ч. 12 ст. 28 ЦПК України, за вибором позивача позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену по виконавчому провадженню № 62669618, згідно з відомостями, наданими ПФУ, ДФС у відповідь на запит приватного виконавця щодо отримання боржником доходів, ОСОБА_1 отримує дохід від особи, якою є: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТПРОМБУД ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ/ІПН: 41281708), адреса: 69008, м. Запоріжжя, вул. Феодосійська, буд. 3-а, 7 (а.с.8), що відповідно до адміністративно-територіального поділу м. Запоріжжя віднесено до Заводського районного суду м. Запоріжжя (а.с.8)

Тобто на момент звернення позивача ОСОБА_1 з цим позовом, виконавчий напис № 7527 від 03.07.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість у розмірі 11908,00 грн на виконанні на території Запорізького району Запорізької області не перебуває.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Таким чином, позивач не скористався правом вибору підсудності відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України, на підставі ч. 12 ст. 28 ЦПК України, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи, що місцем виконання спірного виконавчого напису є Заводський район м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи те, що позивач не вірно визначив самостійно підсудність даної справи відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, суд, керуючись приписами ст. 27, 31 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність передати справу до суду за місцезнаходженням відповідача, тобто до Печерського районного суду м. Києва, оскільки у суду відсутні повноваження для визначення підсудності відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 19, 24, 27, 28, 31, 187, 259-261, 353 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про виконавче провадження»,

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передати на розгляд Печерського районногоу суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.О. Ткаченко