532/121/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2020 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Мороз Т.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Корнієнко Н.Ю.,

секретаря судового засідання Крейс О.М.,

розглянувши в залі суду м. Кобеляки в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казаначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - слідчий Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукича Олександра Володимировича про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 14.08.2015 р здійснюється досудове розслідування кримінального провадження по факту надання 14.05.2004 року свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також 11.06.2004 року свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань в ході проведення досудового розслідування по кримінальній справі № 04580007. В даному кримінальному провадженні він є потерпілим. Однак заявлені ним клопотання про допит його як потерпілого слідчим не задовольняються. Досудове розслідування триває протягом трьох років, однак слідчим не встановлено осіб, які вчинили злочин, не проведено жодної слідчої дії, не виконуються ухвали суду, йому не надані матеріали кримінального провадження для ознайомлення. Крім того, кримінальне провадження неодноразово слідчим закривалося, однак судом постанови про закриття кримінального провадження були скасовані. Це свідчить про те, що слідчим постійно вчиняється незаконна бездіяльність, внаслідок чого затягується розслідування по цій справі. Дані обставини спричиняють йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке триває протягом 41 місяця, насторозі, тривозі, зниженому настої, нервозності та дратівливості.

Враховуючи вище перелічене ОСОБА_1 , на підставі статтей 1174, 1176 ЦК України, ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громади нові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прохає суд стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану Кобеляцьким ВП ГУНП в Полтавській області в розмірі 171093 грн,

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань №23» в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.09.2019 до участі в справі залучено як співвідповідача Головне управління Національної поліції в Полтавській області та як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів слідчого Лукича Олександра Володимировича.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.11.2019 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Корнієнко Н.Ю. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити ОСОБА_1 зазначив, що досудове розслідування даного кримінального провадження, в якому він є потерпілим розслідується з 14.08.2015 року, однак по ньому не проводяться жодні слідчі дії. Слідчим дане кримінальне провадження неодноразово було закрито, однак постанови про його закриття були скасовані судом. Слідство проводиться формально та неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчих Його до сих пір не ознайомили з матеріалами кримінального провадження, хоча рішенням суду зобов`язано слідчого надати йому матеріали на ознайомлення. Відносно слідчого Чернявського В.Ю., який раніше розслідував дане кримінальне провадження відкрито кримінальне провадження за неналежне розслідування, даному слідчому ним було заявлено відвід, який задоволено. Слідчого Лукича ОСОБА_6 також було відсторонено від розслідування даної справи та притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне розслідування справи. Результатом цього є заподіяна йому моральна шкода, яку він зазнав, оскільки порушився його життєвий ритм, йому необхідне додатковий час на написання клопотань, скарг та доводити бездіяльність слідчого, це призводить до його душевних страждань, переживаннях.

Представники відповідачів: Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суд не повідомили.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору слідчий Лукич О.В, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, що не було доведено позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві є безпідставними і нічим не доведеними. Також ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Крім того, визнання процесуальних рішень слідчого протиправними не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскарження ОСОБА_1 дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функції досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і це не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У задоволенні позову прохали відмовити.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Корнієнко Н.Ю., дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000964 доходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.08.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що 14.05.2004 року свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та 11.06.2004 року свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході проведення досудового розслідування по кримінальній справі № 04580007 надали завідомо неправдивих показання. Правова кваліфікація ч.1 ст. 384 К України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування слідчим здійснювалися слідчі (розшукові дії).

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 неодноразово подавались до слідчого заяви та клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій ( кри- мінальне провадження а.с. 36, 62).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 клопотань слідчим приймались відповідні рішення. Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2017 скарга ОСОБА_1 задоволена та зобов`язано слідчого розглянути подане 13.03.2017 ОСОБА_1 клопотання.

Ухвалами слідчих суддів від 17.08.2016, 11.11.2016 скарги ОСОБА_1 задоволені та прийняті слідчим постанови (про відмову у визнанні потерпілим, про відмову у задоволенні клопотання про допит потерпілого) скасовані.

Крім цього, під час досудового розслідування слідчим приймались рішення про закриття кримінального провадження, які також скасовано ухвалами слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.11.2016 року та 05.11.2018.

Також встановлено, що заявником ОСОБА_1 під час досудового розслідування даного кримінального провадження неодноразово подавалися запити слідчому про надання інформації щодо стану проведення досудового розслідування справи (а.с.56, 96,99, 102, 111, 112, 117, 120, 123), на які слідчим надавалися відповіді (а.с. 57, 97, 100, 103, 118, 121).

Крім того під час проведення розслідування слідчим допитувалися свідки ( кримінальне провадження а.с.91-94).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 надавав заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (кримінальне провадження а.с.103, 114), однак об`єктивно це неможливо було виконати в зв`язку з перебуванням матеріалів кримінального провадження в суді, витребуваних судом за скаргою ОСОБА_1 , про що слідчим було проінформовано ОСОБА_1 ( а.с.115). 05.04.2019 ОСОБА_1 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі без обмежень в часі (кримінальне провадження а.с.207-213)

Також ухвалою слідчого судді була задоволена скарга ОСОБА_1 та скасовано постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про його допит як потерпілого. Слідчим надано доручення на проведення процесуальної дії на іншій території (допит ОСОБА_1 як потерпілого (кримінальне провадження а.с.152).

На даний час досудове розслідування кримінального провадження триває.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює опреативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначає бездіяльність слідчих в частині неналежного виконання своїх обов`язків та довготривале здійсненням досудового розслідування кримінального провадження № 0000964, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1167, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю відповідача, що полягає у не проведенні слідчих дій, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування, відсторонення слідчого Лукича О.В. від проведення досудового розслідування кримінального провадження та визнання незаконною бездіяльність слідчого у ненаданні йому матеріалів кримінального провадження на ознайомлення. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, які, з огляду на зміст ст.ст.1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та змісту його позовних вимог, свідчили б про наявність підстав для задоволення позову.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчими клопотання ОСОБА_1 задовольняються, направляються відповідні запити з метою встановлення певної інформації, даються доручення на проведення слідчих (розшукових) дій. Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури відповідно до вимог ст.308КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим розумних строків, притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Визнання незаконною бездіяльність слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області щодо не ознайомлення позивача з матеріалами кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішення слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1167, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим на підтвердження своїх вимог позивачем зазначено лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про незаконність дій (бездіяльність) органів досудового розслідування.

Тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2020.

Суддя