ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/484/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/844/19 Категорія: 304090000 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кобринського Володимира Олександровича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 квітня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 21463,72 грн., яка складається з наступного: 184,75 грн. заборгованість за кредитом; 16020,70 грн. заборгованість за процентами; 3760 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 998,27 грн. штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21463,72 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 19 965,45 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 184,75 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 16020,70 грн.; - заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3760,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення вмотивоване тим, що відповідач не належним чином виконує умови договору, відповідно до якого позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кобринський В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, просив рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що кредитних коштів він не отримував, а тому нічого і не погашав. Оформлення кредитної карти було здійснено з порушенням, тобто без зазначення номеру телефону та засобів зв`язку. Крім того операції про рух коштів здійснювалися без відома відповідача, а тому вважає, що не має перед банком будь-яких зобов`язань. З 11 квітня 2012 року жодних кредитних договорів із Банком не укладав і не продовжував.

Умови кредитного договору відповідач не зміг оспорити так як суд позбавив його такої можливості, а саме належним чином не повідомив про дату та час розгляду справи.

Крім того, при ухваленні рішення суд не врахував строки позовної давності, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України (який був чинним з 02 квітня 2020 року по 16 липня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами та доповненнями, та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України (який набрав чинності з 17 липня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року набрав чинності 17 квітня 2020 року, тому процесуальні строки, які були продовжені Законом України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються 06 серпня 2020 року.

У визначений законом строк учасники справи не звернулись до суду із заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

В наданій позивачем анкеті-заяві зазначені лише анкетні відомості ОСОБА_1 . Будь-якої іншої інформації, з якої можливо встановити, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити саме кредитний договір або просив видати кредитну карту «Універсальна», ця анкета не містить. В ній відсутні відомості про номер карткового рахунку, який було відкрито відповідачу та на який було перераховано кредитні кошти, суми цих коштів та повідомлення йому пін-коду.

Як доказ банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані позичальником. Відповідно до вказаного витягу з Тарифів банк пропонує кредитування за чотирма схемами. Визначити, яку конкретну схему кредитування обрано відповідачем, з наданих документів встановити неможливо.

В обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ "КБ "ПриватБанк" надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms. Наданий банком витяг з Умов та правил не підписані відповідачем.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 30 квітня 2019 року сума заборгованості становить - 21463,72 грн., яка складається з наступного: 184,75 грн. заборгованість за кредитом; 16020,70 грн. заборгованість за процентами; 3760 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 998,27 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки, пеню та комісію, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 квітня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без уточнення обраного виду карти) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 11 квітня 2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та комісії, розмір і порядок їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 11 квітня 2012 року, крім анкетних даних ОСОБА_1 не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. В анкеті-заяві відсутні відомості щодо обрання типу кредитної картки, схеми погашення кредиту, нарахування процентів, пені та комісії і міра відповідальності за порушення зобов`язань по кредиту.

До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Надані Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підтверджують узгодження з позичальником конкретних умов кредитування. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та комісії за користування кредитними коштами, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких міркувань, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи, що розрахунком заборгованості підтверджено факт отримання та використання кредитних коштів, то у зв`язку з тим, що такі кошти добровільно не повернуті АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів підлягає стягненню з боржника.

Колегія суддів вважає, що банком доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, оскільки 28 липня 2017 року ним було здійснено погашення кредиту на суму 40 грн.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах, пені і комісії, оскільки договір № б/н від 11 квітня 2012 року не передбачає таких видів нарахувань.

Позивач не надав доказів на підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг. В анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що кредитних коштів він не отримував, є необґрунтованими та спростовуються наданим Банком розрахунком заборгованості.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності, та вважає, що слід відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів вважає таке твердження скаржника безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо строку дії укладеного між сторонами договору, строку дії картки, виданої відповідачу, тому строк виконання боржником зобов`язання за договором сторонами не визначено. Разом з тим останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено 28 липня 2017 року, а позов пред`явлено 27 травня 2019 року.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Отже підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, відсутні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з?ясуванні обставин справи, висновки суду не повністю відповідають обставинам справи, а тому рішення суду необхідно змінити, скасувавши в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів, пені та комісії відмовити. Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши суму судового збору, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволених позовних вимог (1 %) з 1786,72 грн до 19 грн. 21 коп. Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 184,75 грн залишити без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме на 92%, то понесені ним судові витрати підлягають пропорційному відшкодуванню в сумі 3000,85 грн., які складаються з витрат за сплату судового збору в сумі 1160,85 та за надання правничої допомоги в сумі 1840 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кобринського Володимира Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за процентами, пенею і комісією.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів, пені та комісії відмовити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2019 року в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши розмір судового збору, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 1786 грн. 72 коп. до 19 грн. 21 коп.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в сумі 184 грн 75 коп. - залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3000 грн 85 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 та п.3. Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді