ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1384/20 Справа № 185/6695/18 Головуючий у першій інстанції: Бондаренко В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Ван Клік, треті особи: Публічне акціонерне товариство Дніпропетровськгаз, ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Дніпропетровськгаз про стягнення матеріальної шкоди.

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву про стягнення матеріальної шкоди, де відповідачем вказано Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Саламандра-Україна (а.с. 71 - 76 т.1). У позові ОСОБА_1 посилається на те, що він є власником автомобіля марки «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 18 липня 2017 року об 11:45 годин на 250 км + 250 м автомобільної дороги Знаменка-Луганськ-Ізварине водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху та не впоралася з керуванням, в результаті чого здійснила наїзд на автомобіль марки «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_2 , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 12.1, п. 13.1 ПДР України. Проте, як вбачається з постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року адміністративне провадження у відношенні ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито, так як в діях ОСОБА_3 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тоді як дії водія автомобіля марки «УАЗ 3909» ОСОБА_2 не відповідають п. 10.1 ПДР. На час скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровсьгаз» на посаді водія автотранспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Дніпропетровсьгаз» була застрахована у ПАТ "Страхова компанія "Саламандра Україна»", яке змінило назву на ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік", яке і повинно відшкодувати шкоду. Згідно висновку № 116-3/17 експертного автотоварознавчого дослідження ПП ОСОБА_4 вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Деу Нексія», державний номер НОМЕР_1 , станом на 18.07.2017 року, складає 45313,39 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 45313,39 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката 2000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за недоведеністю позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Деу Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля НОМЕР_3 від 15.04.2011 року (а. с.15-16 т.1).

18 липня 2017 року об 11:45 годин на 250 км + 250 м автомобільної дороги Знаменка-Луганськ-Ізварине відбулось зіткнення автомобіля «Деу Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водій ОСОБА_3 , та автомобіля марки «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_2 . Викладене підтверджується постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у справі №185/6754/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 (а.с. 7 т.1).

Позивач стверджує, що під час скоєння ДТП 18 липня 2017 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровсьгаз». В письмових поясненнях представника ПАТ «Дніпропетровськгаз» на а.с. 43 45 у т. 1 визнано, що ОСОБА_2 працював на посаді водія автотранспортних засобів Новомосковського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» з 19.08.2015 року та був звільнений з посади 22.06.2018 року.

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність третьої особи Публічного акціонерного товариство "Дніпропетровськгаз" - власника автомобіля «УАЗ 3909», державний номерний знак НОМЕР_2 - на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Саламандра-Україна»", яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік", що підтверджується копією страхового поліса №АК-6543154 від 14.04.2017 року, де ліміт відповідальності, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн., шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., розмір франшизи - 510,00 грн. (а.с.33 т.1).

Апеляційним судом встановлено, що позивач 05.11.2018 року вперше звертався до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра Україна»", яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік", з письмовою заявою про відшкодування матеріальної шкоди, що спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 18 липня 2017 року; викладене підтверджується змістом заяви позивача від 05.11.2018 року (а.с.115-117 т.1).

Згідно листа відповідача від 16.11.2018 року, позивачу відмовлено у відшкодуванні шкоди, оскільки ДТП в результаті якої було завдано шкоду майну позивача мала місце 18.07.2017 року, а заяву про страхове відшкодування подано позивачем на адресу страховика 05.11.2018 року, що є підставою для відмови в здійсненні страхового відшкодування в розумінні п.37.1.4 ст.37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (а.с.118 т.1).

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна»" змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Ван Клік" на підставі протоколу №2 річних загальних зборів акціонерів від 26.04.2019 року, що підтверджується копією зазначеного протоколу та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 166 - 173 т. 1).

Згідно висновку № 116-3/17 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Деу Нексія», державний номер НОМЕР_1 , станом на 18.07.2017 року, складає 45313,39 грн. (а.с. 19 - 31 т. 1).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Згідно аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що страховий випадок (ДТП) стався 18 липня 2017 року; встановивши, що заяву про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна»" (ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік") позивачем подано 05.11.2018 року; встановивши, що даний позов до ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна»" (ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік") подано ОСОБА_1 до суду 12.12.2018 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші уточненої позовної заяви (а.с. 71 т. 1); враховуючи, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є присічним і поновленню не підлягає, - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі саме з наведених вище підстав.

Колегія наголошує, що позивачем не надано доказів спричинення шкоди здоровю чи життю фізичної особи під час вищевказаної ДТП, що відбулась 18 липня 2017 року.

Доказів звернення до суду з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна»" (ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік"), звернення безпосередньо до ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна»" (ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік") із заявою про виплату страхового відшкодування до спливу річного строку з часу страхового випадку (18 липня 2017 року) - позивачем не надано.

Клопотань про надання суду доказів щодо наведених вище обставин, витребування відповідних доказів судом - позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія наголошує, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Встановивши, що місцевим судом не застосовано матеріальний закон, який підлягав застосуванню, колегія дійшла висновку про наявність підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі викладеного, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення повинно бути залишено без змін. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, за наявності підстав, звернутись з позовом про відшкодування шкоди до іншого відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді