ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3621/20 Справа № 212/9071/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Дехта Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (надалі АТ «ОГС «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу, визнання права споживача на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 між позивачем та АТ «ОГС «Криворіжгаз» було укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання споживача до Типового договору вважає щомісячне споживання ним природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Виконуючи умови договору позивач ОСОБА_1 оплачував рахунки за спожитий природний газ в терміни, визначені в рахунках. В свою чергу AT « ОГС Криворіжгаз» в односторонньому порядку перестав виконувати свої зобов`язання, визначені п. 6.2. даного договору та встановив на будинок АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу. В серпні 2017 року позивачу стало відомо, що для нього АТ «ОГС «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01 липня 2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу. Дані дії АТ «ОГС «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» позивач вважає незаконними. Згідно із Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовому споживачу природного газу та позивачу по справі, що проживає в будинку АДРЕСА_2 , який не забезпечений приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу в його квартирі, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даної квартири, АТ «ОГС «Криворіжгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирний лічильник газу, а в разі відмови від встановлення квартирного лічильника газу припинити газопостачання. Оскільки позивач, як побутовий споживач за договором розподілу природного газу, не забезпечений індивідуальним лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту З глави 4 розділу IX Кодексу ГРС. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та позивачем який є власником, користувачем, будинку АДРЕСА_2 не складався, точка обліку була невизначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники АТ «ОГС «Криворіжгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку. У зв`язку з чим, позивач вважає незаконними нарахування ТОВ «Дніпропетровська збут» об`ємів спожитого природного газу побутовому споживачу природного газу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. Вважає, що забезпечити комерційний облік природного газу споживачу будинку зобов`язане АТ «ОГС «Криворіжгаз» у термін до 01 січня 2018 року, оскільки АТ «ОГС «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Жовтневого району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону № 3533-VI, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на АТ «ОГС «Криворіжгаз».

Тому просив суд визнати незаконними дії АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачу; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2017 року поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газового лічильника; визнати за позивачем право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз»; визнати, що АТ «ОГС «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 серпня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу, що проживає за адресою: будинок АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутового споживача природного газу; зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2017 року поновити побутовому споживачу природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» у будинку АДРЕСА_2; визнання, що АТ «ОГС «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника, як побутовому споживачу, що проживає в будинку АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано що ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» є належним відповідачем по справі, оскільки до його безпосередніх обов`язків входить обчислення і виставляння рахунків споживачам за поставлений природний газ.

Позивач вважає, що правова позиція суду першої інстанції щодо недоведеності вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними приладами обліку природного газу за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» є неправомірною, оскільки спростовується фактом звернення позивача до сервісного центру АТ «ОГС «Криворіжгаз», де позивачу повідомлено, що фінансування робіт зі встановлення індивідуального лічильника газу у будинку АДРЕСА_2 за кошти АТ «ОГС «Криворіжгаз» не передбачено.

Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», визнаний обов`язок АТ «ОГС «Криворіжгаз» встановити за власний рахунок квартирні прилади обліку газу в багатоквартирних будинках саме до 01 січня 2018 року.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в Постанові від 07.11.2018 року по справі № 214/2435/17.

В апеляційній скарзі АТ «ОГС Криворіжгаз», просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до АТ «ОГС Криворіжгаз», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що комерційний (приладовий) облік природного газу для побутових споживачів здійснюється на підставі спеціальних законодавчих і нормативних актів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №547 від 30 березня 2016 року затверджено план розвитку газорозподільної системи АТ «ОГС «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування. Згідно розділу І Плану розвитку газорозподільної системи АТ «ОГС «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №547 від 31 березня 2016 року, передбачено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз». Оператор ГРМ не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга АТ «ОГС Криворіжгаз» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та споживачем з отримання послуг газопостачання та сплачує такі послуги (а.с. 7-15).

Відповідно до Постанови НКРЕКП №1274 від 16 квітня 2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, АТ «ОГС «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «ОГС «Криворіжгаз».

Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам.

У серпні 2017 року АТ «ОГС «Криворіжгаз», встановили на будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу для споживачів природного газу, в зв`язку з чим позивачу з 01 липня 2017 року, в односторонньому порядку, почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку.

При зверненні позивача до сервісного центру АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо встановлення індивідуального приладу обліку газу АТ «ОГС «Криворіжгаз» повідомило позивача, що згідно статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання. що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року встановлення лише індивідуальних лічильників газу; розділом 10 Кодексу газорозподільних систем також передбачена організація та встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ; фінансування робіт зі встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі позивача будинку АДРЕСА_1 за кошти товариства Планом не передбачено; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти.

Оскільки позивач, як побутовий споживач, що проживає в будинку АДРЕСА_2 за договором розподілу природного газу не забезпечений індивідуальним лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання незаконними дії АТ «ОГС «Криворіжгаз» по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу на будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що улаштування загальнобудинкового вузла обліку газу в порушення вимог діючого законодавства без погодження з балансоутримувачем, відбувалось з порушенням вимог п.1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз»та зобов`язання АТ «ОГС «Криворіжгаз» в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача не порушено, оскільки законодавчі зміни на час звернення до суду з позовом зобов`язують відповідача улаштувати індивідуальні газові лічильники до 01 січня 2021 року.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог до ТОВ«Дніпропетровськгаз збут» щодо встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу, суд виходив з того,що дане питання не входить в коло повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій АТ «ОГС «Криворіжгаз» по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу та відмови в задоволенні позову про визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачам; зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2017 року поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Проте, не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним газовими лічильником за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» та визнання, що АТ «ОГС «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 серпня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу, що проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «ОГС«Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є споживачем природного газу, а АТ «ОГС «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Колегією суддів встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до Постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги АТ «ОГС «Криворіжгаз», що комерційний (приладовий) облік природного газу для побутового споживача здійснюється на підставі спеціальних законодавчих і нормативних актів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №547 від 30 березня 2016 року затверджено план розвитку газорозподільної системи АТ «ОГС «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування. Згідно розділу І Плану розвитку газорозподільної системи АТ «ОГС «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №547 від 31 березня 2016 року, передбачено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз». Оператор ГРМ не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, з огляду на наступне.

Так, згідно пунктів 2,3 глави 1 Розділ ІХ Кодексу ГРМ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС, комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Судом встановлено, що загальнобудинковий прилад обліку природного газу для позивача, мешканця, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 встановлено у липні 2017 року та відповідачем не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, доказів про складання Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено із споживачами або ж з їх представником.

Отже, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутового споживача природного газу, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про визнання незаконними дій АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню.

Зважаючи на те, що позивач виконував обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, колегія суддів вважає, що ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для позивача, який проживає у квартирі, в якій газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз», встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Як вбачається з матеріалів справи, зважаючи на те, що позивач виконав обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, колегія суддів вважає, що ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» за позивачем, не врахував, що позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок відповідача АТ «ОГС«Криворіжгаз» та встановлення в подальшому такого лічильника забезпечить оплату позивачу саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові про зобов`язання АТ «ОГС«Криворіжгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо відмови в забезпеченні індивідуального квартирного лічильника позивачу, суд першої інстанції виходив з того, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача не порушено, оскільки законодавчі зміни на час звернення до суду з позовом зобов`язують відповідача улаштувати індивідуальні газові лічильники до 01 січня 2021 року, проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки позивач не надав згоду на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та не забезпечення індивідуальним лічильником природного газу у його квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч. 1ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильнику газу для населення, у квартирі позивача, в якій він використовує газ тільки для приготування, у зв`язку з чим його право, як споживача, порушені та підлягають судовому захисту.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову провизнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» та визнання, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 серпня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу, що проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачам та зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2017 року поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «ОГС «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 липня 2020 року по справі №212/1796/18.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визнання незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу позивачу та зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 липня 2017 року поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильниківне входять до повноважень ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут», так як зазначене товариство не здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, а має лише дозвіл з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ «ОГС «Криворіжгаз» - залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимогпро визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильникам за рахунок АТ «ОГС«Криворіжгаз» та визнання, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 серпня 2018 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, та визнання права на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками за рахунок АТ «ОГС «Криворіжгаз» за побутовим споживачем природного газу та визнання, що АТ «ОГС «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника побутовому споживачу природного газу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1 921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

З огляду на дати звернення, при поданні позову позивач, мав сплатити 768,40 грн. судового збору, що разом становить 1 536,80 грн. (768,40 грн. х 2 - задоволені вимоги немайнового характеру х 1- кількість позивачів = 1 536,80).

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави підлягають стягненню 1 536,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовим споживачем та визнання, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано було за власний рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника побутовому споживачу природного газу, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Визнати право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовим споживачем природного газу ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати, що Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника побутовому споживачу природного газу ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», на користь держави судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: