Справа № 461/8296/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1301/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м.Львів

Справа № 461/8296/19

Провадження № 22ц/811/1301/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: Коротуна О.М., Оприска М.В.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 10 березня 2020 року у складі судді Стрельбицького В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу,-

встановив:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року №1939/ос. В обґрунтування позову посилається на те, що наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26 квітня 2017 року ОСОБА_2 призначений на посаду директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Вказує, що 8 червня 2017 року з позивачем укладено трудовий договір на строк з 27 квітня 2017 року по 24 квітня 2020 року. Наказом відповідача від 9 січня 2018 року та 25 січня 2018 року позивача звільнено з посади директора регіональної філії «Львівська залізниця» за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року та постановою Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2019 року визнано незаконними та скасовано накази відповідача від 9 січня 2018 року та від 25 січня 2018 року, поновлено ОСОБА_2 на посаді директора РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Допущено негайне виконання рішення про поновлення на посаді та про виплату компенсації за час вимушеного прогулу за один місяць. Стверджує, що рішення суду про негайне поновлення ОСОБА_2 виконане наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 8 лютого 2019 року. ОСОБА_2 приступив до виконання трудових обов`язків 18 лютого 2019 року. Наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року № 1939/ос встановлено ОСОБА_2 режим неповного робочого тижня: робочий день понеділок та режим неповного робочого дня протягом однієї години з 08:00 год. до 09:00 год., починаючи з 12 грудня 2019 року. Зазначає, що оскаржуваний наказ є таким, що порушує трудові права позивача, оскільки винесений без його згоди та за відсутності умов, визначених ч.3 ст.32 КЗпП України. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року №1939/ос.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує АТ «Українська залізниця».Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 1 червня 2018 року № 349 «Про деякі питання діяльності ПАТ «Укрзалізниця» введено в дію з 1 червня 2018 року організаційну структуру регіональної філії «Львівська залізниця», а також Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», згідно яких директор філії мав у своєму підпорядкуванні відповідні структурні підрозділи. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 6 березня 2019 року № 155 введено в дію нову організаційну структуру апарату регіональної філії. У затвердженій новій організаційній структурі апарату управління регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» посада директора регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не передбачена. Вказує, на час видачі оскаржуваного наказу існували умови, передбачені ч.3 ст.32 КЗпП України. Зазначає, що з врахуванням зменшення функціональних обов`язків та завантаженості позивача, наказом відповідача від 2 жовтня 2019 року №1939/ос йому встановлено режим неповного робочого часу з 12 грудня 2019 року.Позивач був попереджений про зміну робочого часу за два місяці.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що позивач 3 жовтня 2019 року ознайомлений з наказом АТ «Українська залізниця» «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року № 1939/ос.

Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізовують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Наказом ПАТ «Укрзалізниці» від 26 квітня 2017 року № 1066/ос ОСОБА_2 призначений на посаду директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зі звільненням від виконання обов`язків начальника виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця».

Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 24 квітня 2017 року з ОСОБА_2 8 червня 2017 укладений трудовий договір №118 на строк з 27 квітня 2017 року по 24 квітня 2020 року.

Наказом №04 від 9 січня 2018 року та №14 від 25 січня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора регіональної філії «Львівська залізниця» за пунктом 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року та постановою Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2019 року, позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрзалізниця» задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази ПАТ «Укрзалізниця» №04 від 9 січня 2018 року та №14 від 25 січня 2018 року про звільнення позивача. ОСОБА_2 поновлено на посаді директора РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Допущено негайне виконання рішення про поновлення та про виплату вимушеного прогулу за один місяць.

Наказом голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №291 ос від 8 лютого 2019 року ОСОБА_2 поновлено на посаді директора РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 25 січня 2018 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 приступив до виконання своїх обов`язків 18 лютого 2019 року.

Наказом АТ «Українська залізниця» «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року № 1939/ос директору регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 встановлено режим неповного робочого тижня: робочий день - та режим неповного робочого дня протягом однієї години - 08:00 год. до 09:00 год., починаючи з 12 грудня 2019 року.

Згідно із ч.1 ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто, законодавець встановлює лише максимальну межу норми тривалості робочого часу (не більше 40 годин на тиждень), а не його обов`язковий мінімальний розмір.

Відповідно до ст. 56 цього Кодексу, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Тривалість неповного робочого часу не обмежується і може встановлюватися як шляхом зменшення тривалості щоденної роботи, так і зменшенням щоденної роботи при неповному робочому тижні.

Роботодавець має право на встановлення неповного робочого часу без згоди працівника. Однак, при цьому повинна бути додержана процедура зміни істотних умов праці. Змінювати істотні умови праці роботодавець вправі тільки при наявності змін в організації виробництва і праці.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», змінами істотних умов праці може бути визнана обґрунтованою, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Зміна істотних умов праці передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці, що включає зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше. Перелік істотних умов праці, передбачений ч.3 ст.32 КЗпП України, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку, тому істотні умови праці є оціночним поняттям. При цьому, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Встановлено, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 1 червня 2018 року № 349 «Про деякі питання діяльності ПАТ «Укрзалізниця»», введено в дію з 1 червня 2018 року організаційну структуру регіональної філії «Львівська залізниця», а також Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до затвердженої організаційної структури, директор регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» мав у своєму безпосередньому підпорядкуванні Центр науково-технічної інформації і бібліотечно-бібліографічного обслуговування, а також структурний підрозділ «Будинок побуту «Львів».

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 6 березня 2019 року №155, на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 21 лютого 2019 року, введено в дію організаційну структуру апарату управління регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», згідно якої, у затвердженій організаційній структурі апарату управління регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» посада директора регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не передбачена.

На підставі зазначеного 26 липня 2019 року, затверджено штатний розпис апарату управління регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та введено його в дію з 1 липня 2019 року. У вказаному штатному розписі відсутня посада директора регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

З урахуванням суттєвого зменшення функціональних обов`язків та завантаженості позивача винесено оскаржуваний наказ АТ «Укрзалізниця» від 2 жовтня 2019 року № 1939/ос, яким встановлено ОСОБА_2 режим неповного робочого часу починаючи з 12 грудня 2019 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №802/651/16-а, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Зміни в організаційній структурі апарату управління підприємства змінами в організації виробництва і праці на АТ «Укрзалізниця» не являються.

Суд першої інстанції вірно вважав, що сама по собі зміна організаційної структури апарату управління регіональної філії не являється зміною істотних умов праці працівника.

Пунктами 4.1, .2 трудового договору від 8 червня 2017 за №118 передбачено, що режим робочого дня встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку роботодавця. Керівнику встановлюється ненормований робочий день, п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Внесення змін до договору здійснюються виключно у письмовій формі, шляхом підписання сторонами додаткових угод (п.6.1 трудового договору).

Відповідачем не надано доказів того, що з позивачем були укладені додаткові угоди, які б передбачали зміни щодо умов праці ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено наявність змін в організації виробництва і праці на АТ «Укрзалізниця».

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем не доведено факту зміни істотних умов праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, і того, що про такі зміни позивача було повідомлено з дотриманням порядку, визначеним трудовим законодавством.

З висновками суду першої інстанції, що наказ АТ «Українська залізниця» «По особовому складу» від 2 жовтня 2019 року №1939/ос видано з порушенням вимог трудового законодавства, належить погодитись.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді