КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/3699/19

провадження №22-ц/824/3469/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Левенця Б.Б.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року /суддя Осаулова А.А./

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс групп», ОСОБА_2 про стягнення коштів страхового відшкодування та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом у якому просив суд стягнути на свою користь з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс групп» страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., а з ОСОБА_2 стягнути різницю між страховим відшкодуванням та фактичними витратами у розмірі 40 761,59 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 102-106//

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не проаналізовано змісту довіреності, в якій вказано, що довірена особа може страхувати на свій розсуд транспортний засіб, отримувати від імені компанії страхову виплату. Рахунок, вказаний в довіреності, також належить йому, як і рахунок, який він вказав для здійснення виплати. Судом першої інстанції не перевірено законності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Наголошував і на тому, що надання документів, що підтверджують повноваження директора компанії на видачу довіреності не входить у перелік, визначений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які повинна надати потерпіла особа для отримання страхового відшкодування. Вказував, що страховик не позбавлений можливості здійснювати розслідування страхового випадку та витребовувати інформацію, що необхідна для виплати страхового відшкодування. Вказував, що він правомірно володіє автомобілем, а отже повинен отримати страхове відшкодування.

Представник ПАТ «Княжа Вієнна Іншуранс групп» Лисенко Д.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував на те, що згідно із п.п. б) п. 35.2. ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВ» у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником до заяви на виплату стразового відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Audi Allroad» р.н. НОМЕР_1 є UAB «Ligretus» зареєстроване в Литовській Республіці. Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Вказував, що у дорученні від 01.02.2017 р. зазначено: «Довірена особа може страхувати на свій розсуд транспортній засіб, отримувати від імені Компанії страхову винагороду, пов`язану з транспортним засобом, проводити технічний огляд та ремонт Транспортного засобу. Страхові та інші виплати здійснювати на карту Приват Банку № НОМЕР_2 ». Заява від 31.07.2017 р. подана ОСОБА_1 не від імені UAB «Ligretus», із відмінним картковим рахунком ( НОМЕР_3 ), ніж вказаним у дорученні. Таким чином, вказував, що ОСОБА_3 не може отримати страхове відшкодування за відсутності таких повноважень.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся за наявними у матеріалах справи адресою, судові документи не отримує, а тому був повідомлений шляхом публікації на сайті судової влади, з відзивом на апеляційну скаргу не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 27.07.20147 року у м. Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi Allroad» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercees-Benz» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Учасники ДТП склали спільне повідомлення про ДТП, де ОСОБА_2 визнав свою вину у вказаному ДТП. (а.с. 5).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу № АК/7200934 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Автомобіль«Audi Allroad» н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить компанії UAB «Ligretus» (зареєстровано в Литовській Республіці). ОСОБА_1 користується вказаним авмомобліем на підставі доручення (а.с.31).

Згідно висновку експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 4845 від 15.08.2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Audi А6» н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 113 761,59 грн. (а.с.6-10).

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплатою страхового відшкодування (а.с. 56).

Листом від 31.10.2017 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.24-25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами положень ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків; п. б) ч. 35.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» який передбачає, що до заяви для отримання страхового відшкодування додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; ст. 76 ЦПК України, якою передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши, що у дорученні від 01.02.2017 року (а.с.31) зазначено: «Довірена особа може страхувати на свій розсуд транспортний засіб, отримувати від імені Компанії страхову винагороду, пов`язану з транспортним засобом, проводити технічний огляд та ремонт Транспортного засобу. Страхові та інші виплати здійснювати на карту Приват Банку № НОМЕР_2 », а в заяві на виплату страхового відшкодування від 31.07.2017 року, позивачем було зазначено інший картковий рахунок «№ НОМЕР_3 », водночас доказів його належності власнику транспортного засобу суду не надано.

Також встановивши, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 дійсно є директором компанії UAB «Ligretus» та має повноваження на видачу довіреностей, не доведено і можливість звернення позивача від імені компанії до суду, а позовна заява підписана не власником транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо не належної перевірки судом першої інстанції законності відмови страховика виплатити страхове відшкодування, колегією суддів не приймаються до уваги та спростовуються викладеним у рішенні суду.

Твердження позивача про те, що він є потерпілим (власником транспортного засобі) в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та йому має бути виплачене страхове відшкодування, не відповідає матеріалам справи та змісту доручення компанії UAB «Ligretus». Крім того, зміст заяви позивача на виплату страхового відшкодування, в частині номеру карткового рахунку, суперечить дорученню, на підставі якого позивач керував вищезазначеним транспортним засобом та звертався до Страховика.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що повноваження директора компанії на видачу довіреності не входить у перелік, визначений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які повинна надати потерпіла особа для отримання страхового відшкодування, водночас, страховик не позбавлений можливості здійснювати розслідування страхового випадку та витребовувати інформацію, що необхідна для виплати страхового відшкодування, колегією суддів також не приймаються до уваги з огляду на те, що саме на особу яка звертається з вимогою про виплату страхового відшкодування покладено обов`язок доведення права на таке звернення.

ОСОБА_1 не є власником автомобіля «Audi А6» н.з. НОМЕР_1 , жодних даних щодо особи яка підписала довіреність або самого ОСОБА_1 щодо зв`язку з компанією UAB «Ligretus» ним не надано, відсутні також повноваження щодо представництва у судах та право на подачу позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: