ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 643/6328/16-ц

Провадження № 22-ц/818/1844/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма "Консорсіум",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою адвоката Святець Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А., -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості у розмірі 329 000 грн, три проценти річних у розмірі 61 515,62 грн, втрати від інфляції у розмірі 529 848 грн. та стягнути з ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» заборгованість за договором позики у розмірі 1 000 грн.

Позов мотивований тим, що 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 уклав договір позики з ОСОБА_2 про передачу 330 000 гривень 00 копійок (еквівалент 40 000 (сорока) тисяч доларів США). Відповідач ОСОБА_2 прийняв вищенаведену суму грошей у готівковій формі, про що свідчить його власноруч написана та підписана розписка. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вищезазначену суму через 3 місяці - до 30 липня 2013 року, що було вказано у розписці від 30.04.2013, але до цього часу зобов`язання не виконано. 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Консорсіум» було укладено договір поруки № 20/2/13, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» поручається за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 що виникли з договору позики грошових коштів у розмірі 330 000 грн. Відповідно до п.1.3 вказаного договору поруки, даною порукою зобов`язання, що виникли з договору позики грошових коштів забезпечуються лише частково в межах суми, яка становить 1 000,00 грн. Відповідачі своїх зобов`язань перед позивачем не виконали.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року, повний текст якого складено 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ " Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 30 квітня 2013 року у розмірі - 330 000 грн та 59 400 грн - три проценти річних від простроченої суми. В іншій частині позову відмовлено. У позові до ОСОБА_3 та ТОВ " Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення боргу - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено, що відповідач брав на себе зобов`язання повернути борг у розмірі, що дорівнює 40 000 доларів США, а тому стягненню підлягає борг у розмірі 330 000 грн. Укладеним договором позики не визначено процентів за користування коштами, тому ОСОБА_2 повинен сплатити позивачу три проценти річних, починаючи з 30.08.2013 року, тобто за шість років прострочення, що від основної суми боргу становить - 59 400 грн. Розрахунок, наданий позивачем здійснено арифметично не правильно, оскільки такий спосіб не відповідає нормам цивільного законодавства. Належних доказів про те, що відповідач брав у борг значну суму грошей з відома ОСОБА_3 та витратив її на потреби сім`ї суду не надано. Суду не надано позивачем для дослідження оригіналу договору поруки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Святець Олександр Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Всупереч ч. 2 ст. 625 ЦК України суд першої інстанції нарахував три відсотки річних від простроченої суми не за весь час прострочення, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відмовлено з формальних причин, посилаючись на нібито невірний розрахунок зроблений позивачем. Відповідно до уточнених позовних вимог строк прострочення ОСОБА_2 складав 6 років та 79 днів (період з 01.08.2013 року по 17.10.2019 року), в той же час суд першої інстанції необгрунтовано не врахував прострочення за 79 днів, судом враховано лише 6 років . Суд не звернув уваги, що згідно з уточненими позовними вимогами від 16.10.2019 року змінений розмір втрат від інфляції, а саме на 529 848 гр., що свідчить про неповне та вибіркове дослідження матеріалів справи. В матеріалах справи містяться усі необхідні дані для задоволення вимоги про стягнення втрат від інфляції: індекси інфляції помісячно, сукупний індекс інфляції, що множився на суму боргу за весь період прострочення та розмір втрат від інфляції, проте судом здійснено розрахунок всупереч встановленим нормам Закону. Відмова у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат є необгрунтованою та незаконною, оскільки суд мав перевірити вказаний розрахунок інфляційних втрат і, якщо він неправильний, самостійно визначити суму інфляційних втрат. Грошові кошти були отриманні подружжям в інтересаах сім`ї та використанні для потреб сім`ї, а тому дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 повинна солідарно відповідати за грошовим зобов`язанням. Суд не навів жодних мотивів, з яких підстав було прийнято рішення про відмову в допиті свідків.

ОСОБА_3 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг 330 000 грн, що було еквівалентно 40 000 доларів США та зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг протягом трьох місяців не пізніше 30 серпня 2013 року, про що написав власноручно розписку ( т.1 а.с.23 ).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (частини перша статті 610 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу, пославшись при цьому на те, що кошти, позичені у нього ОСОБА_2 , були використані для будівництва та ремонту спільного житла відповідачами, тобто в інтересах сім`ї, що створює обов`язок щодо їх повернення і для ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегією суддів встановлено, що учасниками справи суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 за договором позики від 30 квітня 2013 року, були використані саме на будівництво та ремонт будинку відповідачів, тобто в інтересах сім`ї. Представник позивача просив допитати з цього приводу свідків, але судова колегія вважає, що факт витрат грошових коштів, отриманих від позивача в борг, не може бути підтверджено лише показаннями свідків без надання інших письмових доказів, тому в задоволенні заявленого клопотання було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 використання отриманих ОСОБА_2 від позивача за договором позики грошових коштів в інтересах їх сім`ї заперечує.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Враховуючи викладене, не підлягає задоволенню клопотання представника позивача про витребування інформації про актовий запис щодо реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Матеріали справи містять всі необхідні дані для задоволення вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Наведений позивачем в уточненій позовній заяві розрахунок перевірено колегією суддів шляхом перемноження розділених на 100 індексів інфляції за весь час прострочення х100-100=164,58. Сума боргу 330000:100х164,58=543 114 грн. та встановлено, що він відповідає встановленим законом нормам та заявленим в уточненій позовній заяві вимогам (а.с.213 том 3).

Встановивши, що ОСОБА_2 не повернув позивачу отримані ним кошти у встановлені договором строки, судом першої інстанції правильно застосовано положення статті 625 ЦК України щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, проте неправильно враховано час прострочення, оскільки строк прострочення ОСОБА_2 виконання зобов`язання становить 6 років 79 днів, а не 6 років, з урахуванням того, що строк виконання зобов`язання почався 01.08.2013 року, а з уточненою позовною заявою позивач звернувся 17.10.2019 року.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми у розмірі 60 674,80 грн. (330000:100х3:365х 2237 днів=60674,80 грн (а.с.212, том 3).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів та доказів, які б містили інформацію щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 1 000 грн і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. В межах заявлених позовних вимог стягненню з відповідача підлягає сума боргу 329 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовною заявою сплачено 6 890 грн, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 13 820,44 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 в загальній сумі 20710 грн 44 коп.

Керуючись ст. 141,367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Святець Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року змінити. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 329 000 (триста двадцять дев"ять тисяч) грн, 3 % річних в сумі 60 674 (шістдесят тисяч шістсот сімдесят чотири) грн 80 коп та інфляційні втрати в сумі 543 114 (п`ятсот сорок три тисячі сто чотирнадцять) грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 20 710 (двадцять тисяч сімсот десять) грн 44 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року