Справа № 174/405/20
п/с № 2/174/191/2020
16 вересня 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку усунення перешкод в здійсненні права власності, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, -
Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку усунення перешкод в здійсненні права власності, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є її сином, який зареєстрований за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 . 1/2 частка зазначеної вище квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1997 року, її право власності на іншу 1/2 частку зазначеної вище квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого 06.05.2015 року.
На цей час, в зазначеній вище квартирі зареєстровані вона та відповідач, а фактично ж проживає в цій квартирі лише вона. Кілька років тому, відповідач добровільно виселився із зазначеного вище житла, мотивуючи це тим, що він має намір в подальшому постійно мешкати за іншою адресою, окремо від неї, та виїхав для проживання до іншого населеного пункту Дніпропетровської області.
На цей час в зазначеному вище житлі відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає вже більше року, належних йому речей в цьому житлі немає, в інший спосіб інтересу до цього житла відповідач не проявляв та не проявляє, мети проживати в цій квартирі не мав та не має. Будь-яких угод щодо користування відповідачем зазначеним вище житлом, між нею та відповідачем не укладалось. Оскільки квартира належить їй, а відповідач в ній не проживає та нею не користується вже більше одного року, вона вважає, що він втратив право користування цим житлом. На цей час, реєстрація відповідача в зазначеному вище житлі, порушує її законні права та інтереси, а зняття відповідача з реєстраційного обліку із згаданого вище житла, в інший спосіб є неможливим, що й змушує її звертатися з цим позовом до суду за захистом свого права приватної власності на зазначену вище квартиру, оскільки відповідач добровільно знятись з реєстраційного обліку із згаданої вище квартири не бажає без поважних на те причин.
Ухвалою від 14.07.2020 року, було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу за адресою його реєстрації.
У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано.
Сторони про справі, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та виконком заперечує з приводу задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи згоду позивача, наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі.
Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 , 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1997 року, виданого згідно із розпорядженням органу приватизації Вільногірської міської ради від 22.01.1997 року за № 34. Право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано МП БТІ «Конкурент» м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області в реєстровій книзі за № 15-2144, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло на іншу 1/2 частку зазначеної вище квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого 06.05.2015 р. Вільногірською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-10).
На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1432 від 17.06.2020 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі (а.с. 12).
Факт того, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується актом від 18.06.2020 року №761, складеного депутатом Вільногірської міської ради Мелащинко Ю.М., в присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яким було проведено обстеження родини ОСОБА_1 та встановлено, що в квартирі відповідач не проживає з 2005 року (а.с. 11).
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.
Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.
Як зазначає у своєму позові позивач, наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю.
Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку усунення перешкод в здійсненні права власності є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.
За клопотанням позивача, судові витрат залишити за нею.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 76, 81, 263, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку усунення перешкод в здійсненні права власності, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити.
В порядку усунення перешкоди в здійснення ОСОБА_1 свого права приватної власності на зазначену вище квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , визнати ОСОБА_2 таким, що втратив своє право користування житлом, зазначеним вище.
Рішення буде виготовлено в строк до 19.09.2020 року.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини

судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик