ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3574/20 Справа № 174/391/17 Головуючий у першій інстанції: Борцова А. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого в період шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що шлюб між ним та ОСОБА_1 було укладено 27.04.2004 року та розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року, яке набрало законної сили 16.07.2014 року. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом до квітня 2015 року, після чого фактичні шлюбні відносини були припинені і припинено спільне ведення господарства. За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти, так як він та відповідачка займалися торгівельною діяльністю і мали дохід, було набуто наступне майно: автомобіль FORD TRANSIT вартістю 217000,00 грн.; вітрина холодильна ПВХС «Невада» -1,6, 2010 рік придбання вартістю 11370,00 грн.; шафа холодильна ШХСД(Д) «Канзас» - 2012 рік придбання вартістю 8000,00 грн.; вітрина холодильна ПВХС «Невада» - 2,0, - 2009 рік придбання вартістю 12000,00 грн.; вітрина холодильна ПВХСм «Невада» - 1,5 - 2012 року придбання вартістю 7000,00 грн. Після припинення шлюбних відносин між сторонами виникли спори з приводу володіння і користування вказаним спільно набутим майном, що є перешкодою у користуванні позивачем автомобілем та холодильним обладнанням. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вітрини холодильної ПВХС «Невада» -1,6; шафи холодильної ШХСД(Д) «Канзас»; вітрини холодильної ПВХС «Невада» - 2,0; вітрини холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5 та провести поділ переліченого позивачем майна, шляхом стягнення 1/2 частини вартості цього майна з ОСОБА_1 на користь позивача в розмірі 249131,07 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року частково задоволено позовні вимоги, визнанооб`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, загальною вартістю 498262,14 грн., а саме автомобіль FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 422404,14 грн., вітрину холодильну ПВХС «Невада» -1,6, вартістю 22469,00грн., шафу холодильну ШХСД(Д) «Канзас», вартістю 25053,00 грн., вітрину холодильну ПВХС «Невада» - 2,0 С вартістю 15636,00 грн., вітрину холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5, вартістю 12700,00 грн.; стягнуто в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, а саме: автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вітрини холодильної ПВХС «Невада» -1,6; шафи холодильної ШХСД(Д) «Канзас»; вітрини холодильної ПВХС «Невада» - 2,0 С; вітрини холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5, - з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 249131,07 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1596,85 грн.; в решті заявлених позовних вимог відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт з автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткової зміни та часткового скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2004 року, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 3) та копією свідоцтва про шлюб на а.с. 6 у справі №174/520/14-ц Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яка оглянута судом апеляційної інстанції.

Згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року у справі №174/520/14-ц, яке набрало законної сили 16.07.2014 року (відповідно до відмітки на копії рішення, яка завірена належним чином судом), розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 27.04.2004 року відділом РАЦС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до змісту мотивувальної частини вказаного судового рішенні, час фактичного припинення сторонами сімейних відносин місцевим судом не встановлено.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю, а відповідач за рішенням суду сплачує на її утримання аліменти (а.с. 6-7 т.1).

Під час перебування в шлюбі позивачем та відповідачем було придбано наступне рухоме майно: автомобіль FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вітрину холодильну ПВХС «Невада» - 1,6, 2010 рік придбання; шафу холодильну ШХСД(Д) «Канзас» - 2012 рік придбання; вітрину холодильну ПВХС «Невада» - 2,0, - 2009 рік придбання; вітрину холодильну ПВХСм «Невада» - 1,5 - 2012 року придбання; зазначене підтверджується товарним чеком від 30.09.2010 року на придбання вітрини холодильної ПВХС «Невада» - 1,6 та паспортом на цю вітрину (т.1 а.с.8); паспортом на вітрину холодильну ПВХС «Невада» - 2,0С, в якому зазначено дату продажу - грудень 2009 (т.1 а.с.10); паспортом на шафу холодильну ШХСД(Д) «Канзас» в якому вказано дату продажу - липень 2012 року (т.1 а.с. 9); товарним чеком від 27.04.2012 на придбання вітрини холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5 та паспортом на вітрину холодильну ПВХСм «Невада» - 1,5 з датою продажу - квітень 2012 року (а.с.11 т.1).

Згідно кредитного договору №910.24265 від 27.09.2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" та ОСОБА_1 (позичальник), надано кредит на 24 місяці у загальній сумі 181472,00 грн. для фінансування купівлі транспортного засобу FORD TRANSIT, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 вартістю 212000,00 грн., у сумі 169600,00 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 11872,00 грн. (а.с. 113-114 т.1); кредит погашається щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.115 т.1).

Згідно копії історії по банківському рахунку відповідача, сформованої станом на 18.08.2017 року, заборгованість за кредитним договором №910.24265 від 27.09.2013 року погашена 17.03.2015 року (а.с.118-121 т.1).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 238/17-В від 08.08.2017 року та копії акту прийому-передачі автомобіля від 08.08.2017 року, ОСОБА_1 було продано ТОВ «ІТ-Україна» автомобіль FORD TRANSIT, 2013 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , за ціною 265995,00 грн. (а.с.81-83, 84 т.1).

Згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром в Дніпропетровській області, 26.09.2013 року у Дніпропетровському ВРЕР-3 за ОСОБА_1 , на підставі довідки-рахунку №ААВ259638 від 25.09.2013 року, здійснено реєстрацію вантажного автомобіля FORD TRANSIT, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 26.09.2013 року. 04.08.2017 року вказаний автомобіль знятий з обліку для реалізації у ТСЦ МВС 1242; 15.09.2017 року перереєстрований у ТСЦ МВС 8043 з номерним знаком НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 15.09.2017 року за ТОВ «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС»; перереєстрація відбулася на підставі договору купівлі-продажу 8043/2017/626725 від 15.09.2017 року. Вказана інформація також підтверджується наданою реєстраційною карткою ТЗ (а.с. 158,159 т.1).

Відповідно до висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6203/6204-18 від 14.02.2019 року, складеного на виконання ухвали районного суду від 09.11.2018 року, середня ринкова вартість автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час дослідження, складає 422404,14 грн.; середня ринкова вартість вітрини холодильної ПВХС «Невада» -1,6 придбана 30.09.2010 року становить 22469,00 грн., шафи холодильної ШХСД(Д) «Канзас» придбаної у липні 2012 року - 25053,00 грн.; вітрини холодильної ПВХС «Невада» - 2,0 С придбана у грудні 2009 року становить 15636,00 грн.; вітрини холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5 придбана 27.04.2012 - 12700,00 грн. (а.с. 235-249 т.1).

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , з 10.10.2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (т.1 а.с. 107); вид діяльності, зокрема, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , з 12.12.1993 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 30 т.1); вид діяльності, зокрема, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рішення Вільногірської міської ради вирішено надати дозвіл фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на розміщення тимчасової споруди для підприємницької діяльності (продовольчі товари) на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та зобов`язано останнього виготовити Паспорт прив`язки тимчасової споруди (а.с. 122 т.1).

Згідно копії паспорту прив`язки виданого 16.05.2015 року сектором містобудування та архітектури УАКБ та ЖКГ Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, на замовлення ФОП ОСОБА_2 видано паспорт на тимчасову споруду - торгівельний кіоск за адресою м.Вільногірськ, з північно-західної сторони від житлового будинку АДРЕСА_2 та схеми розміщення тимчасової споруди (а.с. 123-130 т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 68 CK України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до роз`яснення викладеного у п. 30 Постанови, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що автомобіль FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вітрина холодильна ПВХС «Невада» -1,6, шафа холодильна ШХСД(Д) «Канзас», вітрина холодильна ПВХС «Невада» - 2,0 С, вітрина холодильна ПВХСм «Невада» - 1,5, були придбані під час перебування сторін справи у зареєстрованому шлюбі; встановивши, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вищенаведене майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Згідно матеріалів справи, протоколу та звукозапису судових засідань, відповідачка не заперечує факту відчуження нею, без згоди позивача, всього зазначеного вище рухомого майна.

Колегія наголошує, що апелянтом не доведено наявність підстав для відступлення від рівності часток подружжя (по 1/2 за кожним) у праві спільної сумісної власності; відповідні докази відповідачем суду не представлені.

Судом встановлено, що, згідно кредитного договору №910.24265 від 27.09.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" та ОСОБА_1 (позичальник), надано кредит на 24 місяці у загальній сумі 181472,00 грн. для фінансування купівлі транспортного засобу марки FORD TRANSIT, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 вартістю 212000,00 грн., у сумі 169600,00 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 11872,00 грн. (а.с. 113-114 т.1).

Враховуючи, що вказаний кредитний договір було укладено у період перебування сторін у шлюбі; встановивши, що сторонами не спростовано презумпцію укладення вищевказаної кредитної угоди відповідачкою в інтересах сім"ї, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від рівності часток подружжя у праві власності на спірний автомобіль.

Посилання апелянта на те, що автомобіль FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний за сумісні кошти подружжя у розмірі 42000,0 грн. та за особисті кошти відповідачки у сумі 169600,0 грн., які вона, відповідач, одержала за кредитним договором №910.24265 від 27.09.2013 року, - не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судами, оскільки не спростовано презумпцію укладення вказаного кредитного договору в інтересах сім"ї сторін; отже, автомобіль придбаний за спільні сумісні кошти подружжя.

Однак, встановивши, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2004 року, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року у справі №174/520/14-ц, що набрало законної сили 16.07.2014 року (відповідно до відмітки на копії рішення, яка завірена належним чином судом); враховуючи, що в судовому рішенні про розірвання шлюбу час припинення сімейних стосунків сторін не встановлено; враховуючи, що не спростована презумпція укладення кредитного договору №910.24265 від 27.09.2013 року в інтересах сім"ї сторін; встановивши доведеність тверджень апелянта, що після розірвання шлюбу нею (відповідачкою) на погашення заборгованості за вказаним кредитом було сплачено особисті кошти в розмірі 133171,16 грн., що підтверджується історією по банківському рахунку відповідачки за кредитним договором №910.24265 від 27.09.2013 року (а.с.118-121 т.1) та не спростовано позивачем, - колегія дійшла висновку, що від загальної вартості спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу (до визначення вартості 1/2 частини цього майна) підлягають відрахуванню 133171,16 грн., які були виплачені відповідачкою з особистих коштів на виконання умов кредитного договору.

При вирішенні даного спору колегія приймає у якості належного та допустимого доказу висновок експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №6203/6204-18 від 14.02.2019 року, де зазначено, що середня ринкова вартість автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 422404,14 грн., вітрини холодильної ПВХС «Невада» -1,6 придбаної 30.09.2010 року становить 22469,00 грн., шафи холодильної ШХСД(Д) «Канзас» придбаної у липні 2012 року - 25053,00 грн.; вітрини холодильної ПВХС «Невада» - 2,0 С придбаної у грудні 2009 року становить 15636,00 грн.; вітрини холодильної ПВХСм «Невада» - 1,5 придбаної 27.04.2012 - 12700,00 грн. (а.с. 235-249 т.1).

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини спільного сумісного майна у розмірі 182545,49 грн. ((422404,14 грн. + 22469,00 грн. + 25053,00 грн. + 15636,00 грн. + 12700,00 грн. - 133171,16 грн.) : 2).

Доводи апелянта про придбання холодильного обладнання за її особисті кошти, які були одержані від її, відповідача, підприємницької діяльності та для використання у підприємницькій діяльності саме відповідача - є недоведеними, належних та допустимих доказів на підтвердження такої позицій суду не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом відповідачкою не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання. Крім іншого, колегія приймає до уваги, що і відповідачка, і позивач зареєстровані у якості фізичних осіб-підприємців; кожен з них одним з видів підприємницької діяльності має роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність тверджень відповідачки ОСОБА_1 щодо придбання під час шлюбу модульного торгівельного кіоску, розміром 15,00 кв.м., який позивач продав за 60000,00 грн., оскільки жодних доказів придбання під час перебування в шлюбі вказаного майна суду не надано та не доведено його вартість, тому вказаний кіоск не може бути об`єктом поділу майна при вирішенні даного спору.

Твердження апелянта про непогодження з висновком експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6203/6204-18 від 14.02.2019 року щодо визначення середньої ринкової вартості спірного автомобіля (422404,14 грн.) - є необгрунтованими.

Факт відчуження відповідачкою автомобіля FORD TRANSIT, малотонажний фургон, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без згоди позивача за ціною 265995,0 грн. - не спростовує правильність висновку експертизи в частині визначення середньої ринкової вартості спірного транспортного засобу, оскільки ціна купівлі-продажу є договірною та не являється тотожною середній ринковій вартості транспортного засобу.

Суд наголошує, що клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи (повторної, додаткової) відповідачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув; у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив; при поділі майна подружжя не взяв до уваги факт погашення відповідачкою з особистих коштів (після розірвання шлюбу) частини боргу за кредитним договором, який був укладений в інтересах сім"ї сторін; тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність оскаржуваного судового рішення в іншій частині.

За змістом ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 10 вказаної вище статті встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Встановлено, що за подачу позовної заяви майнового характеру, з врахуванням ціни позову уточненої позовної заяви (249131,07 грн.) від 15.10.2019 року та ставок судового збору, що діяли на час подачі позову, ОСОБА_2 вірно було сплачено 1% ціни позову - 2491,31 грн. (а.с.26, 27 т.1); та за подачу заяви про забезпечення позову 640,00 грн. (а.с. 1 т.1).

Крім того, ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 3736,96 грн. (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), що підтверджується квитанцією від 26.12.2019 року на суму 2395,28 грн. (а.с. 71 т.1) та від 11.03.2020 року на суму 1341,70 грн. (а.с. 89 т.2).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, що становить 73,27%, судові витрати сторін розподіляються пропорційно задоволеним позовним вимогам шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці в сумі 1295,42 грн ((3131,31 грн. х 73,27%) - (3736,96 грн. х 26,73%)). З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з постановленням у даній частині нового судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни і часткового скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКППНОМЕР_7 ) компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна змінити з 249131,07 грн. на 182545 (сто вісімдесят дві тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 49 коп.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКППНОМЕР_7 ) судові витрати в розмірі 1295 (одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) грн. 42 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді