справа № 208/5461/20
№ провадження 2/208/1844/20
17 вересня 2020 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сушкової Л.І.
за участю секретаря Грищенко О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради «про визнання права власності, суд-
12 серпня 2020 року представник позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Кам`янської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своєї позиції послалася на наступне: позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач разом з батьком проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1978 року. Як пояснював батько позивача ще за життя, у цей будинок родина позивача переїхала у 1978 році, оскільки, як повідомляли сусіди, ця частина будинку не мала власників, в ній ніхто не проживав, і тому родина позивача почала вільно користуватися половиною будинку АДРЕСА_1 . Батько позивача укладав договори страхування цього будинку. Також батьком позивача укладалися договори на отримання комунальних послуг. Після смерті батька позивач звернулася до приватного нотаріуса Дербіної Р.Є. з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. 21 лютого 2020 року була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 Нотаріус Дербіна Р.Є. здійснила запит до реєстру нерухомості, з кого вбачається, що відомості про право власності на будинок АДРЕСА_1 відсутні. Також було направлено запит до ОКП «ДМБТІ». Згідно відповіді частина будинку АДРЕСА_1 , в якій проживав ОСОБА_3 зі своєю родиною (29/50 частки) належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про прав власності в спільному майні подружжя. Постановою нотаріуса від 01 липня 2020 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ОСОБА_3 через відсутність правовстановлюючих документів. Просив визнати за позивачем право власності на 29/50 частки домоволодіння.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без участі відповідача при заочному розгляду справи, без його участі та без застосування технічних засобів.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст. 131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до наданих позивачем документів, батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до акту № 31/9/2 від 19 лютого 2020 року ОСОБА_3 дійсно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , зі своєю родиною з 1978 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначений акт надано позивачу для встановлення документів на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 липня 2020 року № 63/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на 29/50 часток житлового будинку за номером АДРЕСА_1 .
Батько позивача разом з позивачем добросовісно, відкрито, безперервно користувалися 29/50 часток домоволодіння з 1978 року, що підтверджується:
-актом про від 19 лютого 2020 року № 31/9/2;
-страховими свідоцтвами від 11 квітня 1977 року та 10 квітня 1982 року, відповідно до яких ОСОБА_3 уклав договір страхування належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;
-квитанцією від 17 грудня 1988 року про сплату ОСОБА_6 вартості інвентаризаційних робіт за адресою: АДРЕСА_1 ;
-актом звіряння № 1/1603039 від 14 березня 2017 року, відповідно до якого споживач електроенергії ОСОБА_3 та постатчальник електроенергії ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» підписали акт звіряння про сплату послуг електропостачання;
-договором № 1603039 про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію від 25 квітня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_3 виступив стороною відповідного договору як власник домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 555 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також частини четвертої статті 344 ЦК згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку надувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи те, що позивач протягом вже більше сорока років користується 29/50 часткою домоволодіння відповідно до вищезазначених норм Цивільного кодексу України таке домоволодіння може бути визнана її власністю.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 344, 392 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 ) право власності на 29/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,2 кв. м., житловою площею - 36,8 кв. м., з подальшою реєстрацією права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Судові витрати покласти на позивача.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Суддя Сушкова Л. І.