Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2020 Справа №607/1628/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря Свергун Т.В., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Полоз Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою, заінтересована особа Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, просить встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України: у м. Сімферополь, Автономної республіки Крим, від матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Заяву мотивує тією обставиною, що на тимчасово окупованій території АРК Крим, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився його син ОСОБА_3 , проте отримати свідоцтво про народження дитини заявник не може оскільки органами РАЦС не приймаються документи видані на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

Представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник заінтересованої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо задоволення заяви не заперечила, зазначив, що заявник до органів реєстрації актів цивільного стану не звертався, однак, якщо б звернувся, йому було б відмовлено, оскільки відділом не беруться до уваги документи, видані органами влади окупованої території, у зв`язку із чим питання повинно бути вирішене в судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Заявник є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, довідками про перебування на військовому обліку.

Як вбачається із дублікату медичного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим Сімферопольським клінічним родильним домом №2 від 06 лютого 2018 року, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася дитина чоловічої статті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 липня 2019 року Відділом реєстрації народження м. Сімферополя департаменту записів актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 03 вересня 2016 року , актовий запис №404, 03 вересня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».

Вирішуючи заяву суд виходить з наступного.

Згідно частини першої ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту сім частини першої ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до частини другої ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України, відповідно до якої заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. В рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про батьків дитини.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій та повітряний простір визначається окупованою територією.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать…… Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Згідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до частини першої ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. В статті третій Конвенції, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини»

Заявник просить встановити факт народження хлопчика, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополь, АР Крим, батьки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження, в пологовому будинку м. Сімферополя, ОСОБА_4 народила дитину чоловічої статті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідно до свідоцтво про народження від 06 липня 2019 року виданого Відділом реєстрації народження м. Сімферополя департаменту записів актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, зареєстровано народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 , громадянин Російської Федерації та ОСОБА_4 , громадянка Російської Федерації.

Хоча такі документи відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсним і не створюють правових наслідків, але вони можуть підтверджувати, що ці установи, які не діють у відповідності з українським законодавством, але існують de facto на окупованій території, зареєстрували факт народження певної особи.

З копії паспорта громадянина України заявника вбачається, що в ньому відсутній запис про одруження із ОСОБА_4 .

На підтвердження факту одруження надано свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 03 вересня 2016 року, актовий запис №404, 03 вересня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».

Однак, у відповідності до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», такий акт (рішення, документ), є недійсним і не створює правових наслідків, тому для держави Україна факт реєстрації шлюбу та зміна прізвища не визнається. Тому вимоги заявника про зазначення прізвище матері дитини - « ОСОБА_2 » до задоволення не підлягають.

Крім того, жодних доказів того, що ОСОБА_4 була чи є громадянином України суду не надано, а в усіх документах наданих заявником вона значиться громадянкою Російської Федерації. Тому вимоги заявника зазначити громадянство матері дитини «Громадянка України» не підтверджені належними доказами та до задоволення не підлягає.

Аналізуючи надані заявником належні та допустимі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, народження дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України: у м. Сімферополь, Автономної республіки Крим, від матері ОСОБА_4 (ім`я, по батькові), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно, для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, так як законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України ОСОБА_2 свідоцтво про народження його сина ОСОБА_3 , виданого державним органом України.

За приписами ст. 145 Сімейного Кодексу України, прізвище дитини визначається прізвищем батьків. Якщо мати та батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їх згодою; ст. 146 Сімейного Кодексу України передбачено, що ім`я дитини визначається за згодою батьків.

Заперечень щодо визначення прізвища дитини за прізвищем батька, та імені дитини - Даніїл, судом не встановлено.

По батькові дитини визначається за іменем батька. (ч.1 ст. 147 Сімейного кодексу України).

Щодо вимог заяви про встановлення прізвища матері дитини - « ОСОБА_2 » та громадянства матері дитини - громадянка України, слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 89, 264 - 265, 293, 315, 317 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», суд -

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України: у м. Сімферополь Автономної республіки Крим, від матері ОСОБА_4 (ім`я, по батькові), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заявник: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Позняк