ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/5462/19
Провадження № 22-ц/4820/331/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/5462/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року (суддя Продан Б.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвої Валентини Віталіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвої В.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що проект землеустрою щодо виділення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з нею погоджено не було, хоча вона є власником суміжної земельної ділянки. Крім того, відповідачу виділено земельну ділянку, частина якої належить селищній раді, та на якій було викопано та облаштовано криницю мешканцями села.

Посилається також на те, що на час смерті ОСОБА_3 не був власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 не мала права успадковувати її.

Звертаючись до суду, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0.25 га за кадастровим номером :01:001:0208, що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року позов задоволено. Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвої В.В. від 12.06.2018 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, площею 0.25 га за кадастровим номером :01:001:0208, що розташована по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним, видане приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвою В.В. 27.06.2018 ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0.25 га за кадастровим номером :01:001:0208, що розташована по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального права. Вказує, що судом було неправильно застосовано ст.ст. 15, 1301 ЦК України та ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про землеустрій». Зазначає, що її право власності на земельну ділянку виникло не в результаті її безоплатної передачі у власність за рішенням органу місцевого самоврядування, а в результаті спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а тому посилання суду в оскаржуваному рішенні на ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» є безпідставним. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками є обов`язковим, оскільки даний висновок суперечить позиції Верховного Суду, викладеної у рішенні від 28.03.2018 у справі № 681/1039/15-ц. Апелянт вважає, що позивач не надала жодного доказу порушення прийнятим нотаріусом рішенням та видачею свідоцтва про право на спадщину будь-яких прав позивача, крім відсутності її підпису на проекті відведення земельної ділянки померлому ОСОБА_3

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 є безпідставними, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов та скасовуючи рішення приватного нотаріуса про реєстрацію речового права і визнаючи недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, суд першої інстанції виходив з того, що проект землеустрою щодо виділення у власність земельної ділянки ОСОБА_3 не було погоджено ні з позивачкою, ні з Чорноострівською селищною радою, внаслідок чого останньому було виділено земельну ділянку, частина якої належить селищній раді, та на якій знаходиться криниця, що викопана та облаштована спільними зусиллями мешканців с. Педоси. Крім того, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті не був власником земельної ділянки, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 , а тому відповідач ОСОБА_1 не могла успадкувати її після смерті ОСОБА_3 .

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи та не в повній мірі відповідає нормам матеріального права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0112 (а.с. 4).

Згідно з архівним витягом з рішення другої сесії Педосівської сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 06.04.1995 № 15 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку ОСОБА_3 в розмір 0,41 га, в тому числі - 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,16 га для ведення підсобного господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцем за законом є відповідач ОСОБА_6 (а.с. 5).

06.06.2018 до Державного земельного кадастру були внесені відомості щодо земельної ділянки, площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0208, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 22).

12.06.2018 за заявою представника спадкоємця ОСОБА_1 та іншими документами приватним нотаріусом Хмельницької районної нотаріальної контори Лаврентьєвою В.В. було здійснено державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

27.06.2018 ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка складається з земельної ділянки, площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0208, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 5).

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Позивач, оспорюючи набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, вказувала, що акт погодження меж земельної ділянки при виготовленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з нею як суміжним користувачем не було погоджено, крім того, відповідач набула у власність частину земельної ділянки, яка відноситься до земель загального користування, та на якій знаходиться криниця, що викопана та облаштована спільними зусиллями мешканців с. Педоси.

Проте, як зазначено в апеляційній скарзі та вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про порушення її прав як користувача земель загального користування, яке підлягає захисту відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації. При цьому, кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній.

З урахуванням зазначених норм прав та обставин справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судове рішення ухвалено на користь відповідача, судовий збір, сплачений ОСОБА_7 згідно з квитанцією № 7 від 19.12.2019 в розмірі 2305 грн. 20 коп., слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвої Валентини Віталіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відмовити.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_7 при подачі апеляційної скарги в розмірі 2305 грн. 20 коп., компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай