Справа № 345/4749/19
Провадження № 22-ц/4808/349/20
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 О ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 В ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Юрчаком Л.Б. 11 грудня 2019 року у м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ТОВ «Тропік» звернулося з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.12.2018 року о 08 год. 45хв. в м. Калуші по вул. С. Бандери відповідачка, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21140, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з транспортним засобом ISUZU, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Тропік».

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.01.2019 року у справі № 345/19/19, яка набрала законної сили 18.01.2019 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ISUZU NQR НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Тропік», зазнав механічних пошкоджень. Згідно висновку експерта №3 від 15.01.2019 року вартість відновлювального ремонту складає 48887,66 грн, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 32548,53 грн. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП забезпечена страховим полісом ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», з розміром франшизи 2000 грн. Страховою компанією 18.03.2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26000 грн, за вирахуванням безумовної франшизи (2000 грн). Невідшкодована різниця між розміром, який підлягає відшкодуванню страховою компанією та вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу становить 16339,03 грн, а також сума франшизи в розмірі 2000 грн, на яку страховиком зменшено страхове відшкодування. 02 квітня 2019 року представником ТОВ «Тропік» скеровано на адресу ОСОБА_4 претензію про відшкодування збитків, однак така залишена без реагування. Враховуючи те, що вартість завданого збитку, завданого ТОВ «Тропік» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, відповідачка зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром збитків та отриманим страховим відшкодуванням, яка становить 18339,03 грн. Оскільки відповідачка допустила порушення грошового зобов`язання щодо здійснення регламентної виплати, то з неї має бути стягнуто борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Тропік» майнову шкоду в розмірі 18 339,03 грн, інфляційні витрати в розмірі 649,20 грн, три відсотки річних в сумі 453,70 грн за період прострочення з 28.12.2018р. по 25.10.2019р., із нарахуванням 3% річних починаючи з 26.10.2019р. до моменту повного виконання рішення (а.с.2-8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовлено (а.с.91-98).

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що у позивача не виникло право самостійно обирати експерта для визначення розміру завданої внаслідок ДТП шкоди, оскільки такі положення суперечать п.34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положення п.п.34.2 та 34.3 цього Закону не виключають право потерпілого на звернення до експерта для визначення розміру збитків внаслідок ДТП, не залежно від того, чи був залучений такий експерт страховиком чи ні. Враховуючи те, що ТОВ «Тропік» є потерпілою особою та внаслідок спірного ДТП йому завдано майнової шкоди, для достовірного визначення її розміру та у подальшому належного захисту відновлення порушених прав, позивач скористався наданим йому п.34.4 ст. 34 Закону та ст.76 ЦПК України правом на звернення до судового експерта для підготовки висновку щодо суми завданих збитків. Суд мав би врахувати та оцінити під час ухвалення рішення у справі наданий позивачем висновок експерта, проведений судовим експертом ОСОБА_5 15.01.2019 року за №03.

Також зазначив, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт завдання протиправними діями відповідача майнової шкоди позивачу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і шкодою, а також докази, які підтверджують розмір завданої шкоди. Суд першої інстанції, посилаючись на заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 28 000 грн, дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи містять суперечливі докази розміру шкоди, оскільки заява про виплату страхового відшкодування не є тим доказом, на підставі якого встановлюється розмір завданих збитків. В той же час, вартість таких збитків може бути визначено виключно експертом у порядку Законів України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та «Про судову експертизу». Той факт, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 28000 грн не свідчить, що позивач погодився із розміром такої виплати, оскільки він не позбавлений можливості звернутися із позовом до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». При цьому той факт, що позивачем у цій справі не заявляються вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», жодним чином не порушуються права ОСОБА_4 , оскільки позивачем ставиться питання про відшкодування різниці між сумою шкоди, яку повинна відшкодувати страхова компанія з урахуванням коефіцієнту зносу (32548,53 грн) та сумою фактично завданих збитків без урахування коефіцієнту зносу (48887,66 грн), що становить 18339,13 грн.

Безпідставним апелянт також вважає посилання суду на те, що позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи у зв`язку із запереченням розміру збитків, оскільки ТОВ «Тропік» до матеріалів справи надано висновок судового експерта №03 від 15.01.2019 року. А тому у разі заперечення розміру збитків відповідач має надати належні та допустимі докази, які б цей розмір спростували, чого ним не було зроблено.

Також на думку апелянта суд першої інстанції безпідставно вказав, що позивачем не надано доказів щодо виплати страховиком страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу, оскільки у висновку експерта зазначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням такого коефіцієнта в розмірі 32548,53 грн, а згідно банківської виписки страховиком відшкодовано шкоду в межах вартості ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу в розмірі 26000 грн (за вирахуванням безумовної франшизи 2000 грн).

Враховуючи те, що вартість фактичного майнового збитку перевищує розмір збитків з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що відшкодовується страховиком, то ОСОБА_4 , як винуватець шкоди, зобов`язана відшкодувати позивачу 18339,13 грн, тобто різницю між фактичним розміром збитків та розміром збитків, що відшкодовується страховиком.

З огляду на наявність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, задоволенню підлягають і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст.625 ЦК України, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові №686/21962/15-ц від 16.05.2018 року.

Також судом не враховано положень ч.3 ст.142 ЦПК України при розподілі судових витрат, оскільки відповідачем вимоги в сумі 2000 грн (безумовна франшиза) задоволені після пред`явлення позову.

З цих підстав просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат (а.с.101-107).

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначила, що потерпіла сторона також може залучати для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків експертів. Однак, положення Закону не визначає абсолютного права потерпілої сторони самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, а надає право залучати до проведення визначення розміру збитків свого експерта. Згідно ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Однак, в даному випадку представник страхової компанії прибув для огляду пошкодженого транспортного засобу 03 січня 2019 року, тобто на шостий день після ДТП. Таким чином, страховою компанією було виконано свої обов`язки, визначені п.34.2 ст.34 Закону. Тому вважає, що суд правомірно зазначив, що висновок про вартість матеріального збитку, проведений на замовлення потерпілої сторони, не може бути належним та допустимим доказом по справі. Також жодних заперечень з приводу проведення нею оплати франшизи в розмірі 2000 грн у позивача не було, однак продовжує наполягати на повному задоволенні позову, тобто просить стягнути із відповідачки 2000 грн франшизи вдруге. З приводу інфляційних, 3% річних, то розмір цих збитків позивач провів за період з 28.12.2018 року (дата скоєння ДТП) по 25.10.2019 року. На думку позивача із дати скоєння ДТП вона прострочувала виконання зобов`язання по поверненню коштів, хоча ще не було а ні рішення суду про визнання її винною у вчиненні ДТП, ще не було визначено розмір матеріального збитку, питання страхового відшкодування, однак, на думку апелянта, вона вже прострочила їх виплату.

Також зазначила, що при визначенні розміру матеріального збитку експертом для визначення вартості нових деталей та комплектуючих частин взамін старих, які підлягають зміні, враховувалась вартість інших аналогів, які випускаються взамін, оригінальних немає. Тому вона має право на врахування зношеності майна, відповідно у позивача не виникло права вимагати стягнення амортизаційного зносу. При тому, позивачем сплачено судовий збір в мінімальному розмірі, визначеному для нього законом на момент подання позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши пояснення представника апелянта, відповідача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 18 грудня 2018 року о 08 год. 45 хв. гр. ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21140, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. С. Бандери в м. Калуш Івано-Франківської області, при зустрічному роз`їзді не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення зтранспортним засобом ISUZU, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Тропік».

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.01.2019 року по справі № 345/19/19, яка набрала законної сили 18.01.2019 р., ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні вказаного вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ( а.с. 12, том 1).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ВАЗ 21140, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 , яким керувала відповідач на законних підставах, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (28.12.2018 року) була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» згідно полісу № НОМЕР_4 , укладеного 23.06.2018 року (строк дії з 24.06.2018 року до 23.06.2019 року) (а.с.13, том 1).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 встановлено, що власником автомобіля ISUZU NQR 75Р, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ТзОВ «Тропік» (а.с.14, том 1).

Зі змісту листа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» від 14.11.2019 року за №14-1, адресованого ОСОБА_4 , встановлено, що 02.01.2019 року ТзОВ «Тропік» з метою отримання страхового відшкодування звернулося до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» з повідомленням про ДТП, скоєне 28.12.2018р. Страховою компанією було зареєстровано справу № 14 та 21.02.2019р. отримано від потерпілого заяву на виплату страхового відшкодування, у якій погоджено вартість відновлювального ремонту в сумі 28 000 грн та повідомлено про франшизу за полісом у розмірі 2000 грн (а.с.65, том 1).

Із виписки по рахунку від 18.03.2019 року встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 26 000,00 грн (а.с.28-30, том 1).

Відповідно до висновку №03 від 15.01.2019 року, підготовленого судовим експертом ОСОБА_5 на замовлення ТзОВ «Тропік» згідно договору №01 про проведення експертного дослідження від 10.01.2019року, за наслідками експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту автомобіля Isuzu NQR75Р, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 48 887,66 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 32 548,53 грн. Ринкова вартість автомобіля на день проведення дослідження складає 570 923 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складників пошкодженого автомобіля складає 0,46. (а.с.15-27, том 1).

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 10.01.2019 року (додаток №1 до висновку №03) встановлені деталі, які підлягали заміні: бампер передній, розламаний з лівої сторони; захист протиударний бампера лівий, погнутий; буфер лівий внутрішній, погнутий; решітка радіатора, розламана з лівої сторони; фара ліва внутрішня, розбита; фара ліва зовнішня; панель лівої фари, розламана; підкрильник передній лівий, розламаний; кутова накладка ліва, розламана; скло вітрового вікна, має тріщину; двері передні ліві, погнуті по всій поверхні; підкрильник лівий внутрішній, розламаний (а.с.19, том 1).

02 квітня 2019 року представником позивача скеровано на адресу ОСОБА_4 претензію про відшкодування збитків, однак така залишена без реагування ( а.с. 31-32, том 1).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 після отримання позову добровільно оплатила франшизу в розмірі 2000 грн, що підтверджується копією квитанції від 13.11.2019 року (а.с.64, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що згідно розрахунку розміру страхового відшкодування та страхового акту позивачу виплачено затверджену виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством) в розмірі 28000 грн, що позивачем не заперечується, та враховуючи відсутність доказів того, чи страховою компанією враховано амортизаційний знос, позивачем не заявлено клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи дійшов висновку, що підстав для задоволення позовної заяви про стягнення майнової шкоди в розмірі 18339,03 грн немає, що виключає в свою чергу і можливість задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналогічно, на підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди, спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховуються дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

Так, відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 1.02.2018 у справі №910/22886/16.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.6. статті 36 зазначеного Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Вирішуючи даний спір слід дійти висновку, що право вимоги у даних правовідносинах про відшкодування шкоди належить ТОВ «Тропік» як власнику транспортного засобу.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надано матеріали страхової справи за страховим випадком (ДТП), що мав місце 18 грудня 2018 року в м. Калуш Івано-Франківської області по вул. С. Бандери, за участю транспортного засобу ВАЗ 21140, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля ISUZU NQR 75Р, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Тропік» (а.с.159-210, том 1).

Із звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 18.02.2019 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля ISUZU NQR 75Р, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Тропік», станом на 28.12.2018р. становить 34194,52 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику ТОВ «Тропік» після аварійного пошкодження транспортного засобу, дорівнює 24 275,20 грн (з урахуванням ПДВ, але без врахування ВТВ) (а.с.192-204, том 1).

Згідно ремонтної калькуляції №10043 від 17.02.2019р. (зведені дані по розрахунку), загальна вартість робіт становить 6 650,00 грн; загальна сума фарбування складає 5 549,49 грн; загальна сума запчастин становить 21 995,03 грн; вартість ремонту 34 194,52 грн (а.с.206, том 1).

З матеріалів справи вбачається, що страховим актом №14 від 09.03.2019р. затверджено виплату страхового відшкодування у розмірі 26 000,00 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на рівні 0,46, та дана сума виплачена потерпілому, що позивачем не заперечується.

Щодо вимог позову про стягнення з ОСОБА_4 завданої майнової шкоди, слід зазначити наступне.

У цій справі позивач вважав, що у відповідачки є обов`язок виплатити йому різницю між розміром, який підлягає відшкодуванню страховою компанією та вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу, і цей обов`язок виник з однієї підстави - настання страхового випадку.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом володіла ним на законних підставах і іншого не встановлено, то вона має відповідати за позовом і обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає саме у неї, як у її заподіювача, оскільки встановлено, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є її вина.

Крім того, франшиза відшкодована ОСОБА_4 в розмірі 2000 гривень, яка є винною у дорожньо-транспортній пригоді.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнта Іншуранс Груп» виконано свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінено шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та у визначені Законом строки виплачено страхове відшкодування.

На виконання вимог ухвали суду, ТОВ «Тропік» у відповіді від 10.07.2020 року повідомило, що повний ремонт транспортного засобу ISUZU NQR 75Р, державний номерний знак НОМЕР_2 шляхом повного його відновлення після ДТП, що мало місце 28.12.2018 року, не проведено. З метою уникнення простою автомобіля та своєчасної доставки продукції, згідно наказу директора товариства від 25.01.2019р. № 19-01/25 було здійснено тимчасовий ремонт вказаного транспортного засобу за рахунок запасних частин (деталей) з іншого балансового автомобіля. У зв`язку з цим, станом на день надання інформації, закупівлю нових деталей не здійснювалося. У той же час, закупівлю нових деталей (запчастин) для повного і належного відновлення транспортного засобу після ДТП, буде здійснено після отримання відшкодування завданих збитків.

Позивач отримав страхову виплату від ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» в розмірі 26 000 грн. ОСОБА_4 сплачено франшизу в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до висновку №03 від 15.01.2019р., складеного судовим експертом ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля ISUZU NQR 75Р, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 32 548,53 грн, а без урахування коефіцієнту зносу 48887,66 грн.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди (збитків). Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

З указаного вбачається, що, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у відшкодуванні майнової шкоди (збитків), завданої пошкодженням автомобіля, суд з огляду на підстави та зміст позовних вимог не врахував принцип повного відшкодування шкоди.

Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача (ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.06.2018 року № АМ/3321404 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто відповідачем.

Враховуючи наведене, відповідач на підставі статті 1194 ЦК України, має відшкодувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу (48887,66 грн) та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (32 548,53 грн), що становить 16 339,13 грн, але заявлено позивачем у позові 16 339, 03 грн.

При цьому визначений експертом ОСОБА_5 коефіцієнт фізичного зносу співпадає з коефіцієнтом, який визначений страховиком на рівні 0,46.

Крім того, враховуючи роз`яснення експертом свого висновку у судовому засіданні, жодних сумнівів не викликає переведення цього коефіцієнта зносу пошкоджених деталей, які підлягають заміні на нові, у грошовий вираз.

При цьому відповідач не позбавлена можливості після відшкодування нею шкоди без урахування фізичного зносу деталей ставити питання про передачу їй пошкоджених.

Під час розгляду справи у суді відповідачем на користь позивача сплачений розмір франшизи 2000 грн, тому ця сума стягненню не підлягає.

Задоволення позову в частині стягнення шкоди включає в свою чергу і можливість задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки відповідач допустила порушення грошового зобов`язання щодо здійснення регламентної виплати, то з неї має бути стягнуто борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до абзацу першого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Встановлено, що страхова компанія, здійснила виплату страхового відшкодування на підставі заяви потерпілого від 21 лютого 2019 року (а.с.65).

Претензія ОСОБА_4 направлена представником позивача 01 квітня 2019 року, однак дата отримання даної претензії відповідачкою не встановлена, тому положення ч.2 ст.625 ЦК України підлягають до застосування за період з 01.04.2019 року по день ухвалення рішення судом.

Розрахунок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних розраховується судом наступним чином: за період з 01 квітня 2019р. по 13 листопада 2019р. (день сплати франшизи в розмірі 2 000 грн 227 днів):

18339,03х 101,0/100 х 100,7/100 х 99,5/100 х 99,4/100 х 99,7/100 х 100,7/100 х 100,7/100 =311,48 грн (інфляційні) та 3% річних - 3%х227/365х18339,03=342,16 грн.

Сума заборгованості за період з 14.11.2019р. по 30.07.2020р. дорівнює 16339,03 грн.

Розрахунок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних розраховується судом наступним чином: за період з 14 листопада 2019р. по 30 липня 2020р. (260 днів):

16339,03 х 100,1/100 х 99,8/100 х 100,2/ 100 х 99,8/100 х 100,8/100 х100,8/100х100,3/100х100,2/100=312,09(інфляційні) та 3% річних 3%х260/365х16339,03=349,16 грн.

Таким чином, майнова шкода (збитки) становить 16339,03 грн, інфляційні втрати за період з 01 квітня 2019 року по червень 2020 року включно становлять суму 623,57 грн (311,48+312,09) та три відсотки річних 691,32 грн (342,16+349,16) і саме вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, пропорційно до яких слід стягнути частину судового збору в розмірі 4802,50 грн.

Із акту виконаних робіт-послуг від 15.01.2019 року встановлено, що судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 виконано роботу по наданню інформаційно-обчислювальних послуг з визначення вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Isuzu NQR75Р, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП 28.12.2018р. Вартість послуг згідно з рахунком-фактурою №02 складає 1200 грн, що відповідно до квитанції сплачено ТзОВ «Тропік» (а.с.38, 40, том 1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15284,40 грн підлягає задоволенню частково в розмірі 4 000,00 грн з урахуванням критеріїв реальності таких витрат, розумності їх розміру, співмірності зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, та з урахуванням заяви відповідача про надмірний їх розмір.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що апеляційним судом встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_6 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік», , адреса місцезнаходження вул. Пекарська, буд. 5 кв.4 м. Львів майнову шкоду (збитки) в розмірі 16339,03 грн (шістнадцять тисяч триста тридцять дев`ять гривень нуль три копійки), за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 квітня 2019 року по 30 липня 2020 року інфляційні втрати в розмірі 623,57 грн (шістсот двадцять три гривні п`ятдесячт сім копійок) та 3% річних в сумі 691,32 грн (шістсот дев`яносто одну гривню тридцять дві копійки), а всього 17654,02 грн (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривень нуль дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_6 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік», , адреса місцезнаходження вул. Пекарська, буд. 5 кв.4 м. Львів судові витрати в розмірі 4802,50 грн (чотири тисячі вісімсот дві гривні п`ятдесят копійок), витрати за проведення експертизи в сумі 1200,0 грн (одна тисяча двісті гривень нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,0 грн (чотирьох тисяч гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

М.Д. Горейко

Р.Й Матківський

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.