Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулася до суду з вказаним позовом та просила про його задоволення, посилаючись на те, що 24 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0679310/2502/16, предметом якого стало страхування автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 .

28 березня 2016 року о 08 годині 50 хвилин на Набережному шосе в місті Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462 за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Власник пошкодженого транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно розрахунку ремонтної калькуляції по виконанню робіт, пов`язаних із відновленням пошкодженого автомобіля, страхового акту № 8 від 12 квітня 2016 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, вартість збитку, завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , склав 60 631 грн. 62 коп., які і були виплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення № 0016166 від 13 квітня 2016 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулась до неї із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено в межах страхового ліміту - 50 000 грн. 00 коп.

Зважаючи на недостатність виплаченої позивачу суми страхового відшкодування, позивач на підставі ст. 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль, різницю між виплаченим страхувальнику страховим відшкодуванням (60 631 грн. 62 коп.) та компенсованою страховій компанії сумою відшкодування (50 000 грн.), що дорівнює 10 631 грн. 62 коп., а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 10 631 грн. 62 коп. витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, 1 921,00 грн. судового збору, а всього 12 552 грн. 62 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що він не погоджується з розміром збитків, визначеним позивачем та прийнятим до уваги судом при ухваленні рішення. Крім того, посилався на безпідставну відмову суду у задоволенні його клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, наслідком чого стало неповне з`ясування судом обставин справи.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (10 631 грн. 62 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0679310/2502/16, предметом якого стало страхування автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.4-7).

28 березня 2016 року о 08 годині 50 хвилин на Набережному шосе в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.9).

Власник пошкодженого транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.10).

З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно розрахунку ремонтної калькуляції по виконанню робіт, пов`язаних із відновленням пошкодженого автомобіля, страхового акту № 8 від 12 квітня 2016 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, вартість збитку, завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 60 631 грн. 62 коп. (а.с.13-17), які і були виплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення № 0016166 від 13 квітня 2016 року (а.с.19).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462 (а.с.21), ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулась до неї із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.20), яке було виплачено в межах страхового ліміту - 50 000 грн. 00 коп. (а.с.22).

Зважаючи на недостатність виплаченої позивачу суми страхового відшкодування, позивач на підставі ст. 1194 ЦК України звернувся до відповідача, як винуватця ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль, з вимогою про сплату різниці між виплаченим страховою компанією страхувальнику відшкодуванням (60 631 грн. 62 коп.) та страховим відшкодуванням, компенсованим страховій компанії (50 000 грн.), у розмірі 10 631 грн. 62 коп. (а.с.23), яку ОСОБА_1 отримав (а.с.23 зв.), однак кошти не сплатив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи те, що позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за завдану страхувальнику шкоду. При цьому, зважаючи на те, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , виплатила позивачу у межах страхового ліміту 50 000 грн., які не покрили фактично понесені позивачем витрати, обґрунтованою є вимога останнього про стягнення різниці з відповідача, як з особи, відповідальної за завдану шкоду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині незадоволення його клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки експертиза призначається судом за умов, визначених ч. 1 ст. 103 ЦПК України, при цьому відповідачем суду не було надано достатніх доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у визначеному позивачем та підтвердженому належними та допустимими доказами розмірі матеріальних збитків. Необґрунтованими та голослівними є і доводи апелянта про завищеність розміру ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Хонда», оскільки на їх підтвердження суду не надано жодних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач:

Судді: