РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/1635/19

Пров. №2/766/232/20

30 січня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації, компенсації за несвоєчасний розрахунок,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Херсонського державного аграрного університету про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет» та звільнений з посади на підставі наказу від 15.08.2017 року № 446/3. Відповідно до абз. 9 ч. 1ст. 57 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ (в редакції станом на 2013 р. - 2014 р.) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Виплата вказаної щорічної допомоги на оздоровлення не обумовлена жодними додатковими обставинами, у тому числі, наявністю чи відсутністю фінансування. У 2013-2014 р.р. та по день звільнення така допомога йому не виплачувалась, у зв`язку з чим, вважає, що має право на стягнення вказаної допомоги, а також індексації у зв`язку із несвоєчасною виплатою та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Просить стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на його користь суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 4 371 грн.; суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки у розмірі 4 504,43 грн. до моменту його звільнення; компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі середнього заробітку за час прострочення з 15.08.2017 року по день прийняття рішення у справі за даним позовом з розрахунку середньоденного заробітку 427,59 грн. за один робочий день та судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача 26.02.2019 р. подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказано, що в розумінні Конституції України, бюджетного законодавства, законодавства України «Про освіту» та «Про вищу освіту», Цивільного та Господарського кодексів, ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» є юридичною особою публічного права, та розпорядником бюджетних коштів, а не уповноваженим органом державної влади і тим більше державою. Університет, як створена державою юридична особа не може відповідати за зобов`язаннями держави. Гарантії держави реалізовуються виключно через органи державної влади. Університет, як розпорядник бюджетних коштів не в праві виконати зобов`язання держави ще й з урахуванням норм та положень Бюджетного законодавства, а саме ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, взятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно з вимогами підпункту «б» пункту 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012 року, органи Казначейства не реєструють фінансові зобов`язання у разі, зокрема, відсутності у розпорядника бюджетних коштів бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. При прийнятті рішення про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення необхідно враховувати не тільки норми Закону України «Про освіту», яким визначено таку гарантію держави, а й належність відповідача та наявність бюджетних асигнувань у розпорядника коштів. У зв`язку з чим вважають, що у 2013, 2014 роках у відповідача не було правових підстав для нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки такі видатки бюджету не були передбачені кошторисом, який в свою чергу затверджується та фінансується власником державою, в особі уповноваженого органу виконавчої влади Міністерства аграрної політики та продовольства України у 2013 році та Міністерства освіти і науки України у 2014 році. Виходячи з граничних сум затверджених кошторисами на 2013, 2014 роки, виплата матеріальної допомоги працівникам на оздоровлення унеможливлювалась відсутністю бюджетних асигнувань. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строки звернення до суду. Позовні вимоги про стягнення компенсації та індексації не підлягають задоволенню оскільки вони є похідними від основної, проти якої вони заперечують. Звертали увагу, що позивач жодного разу після звільнення не звертався з вимогами про виплату допомоги на оздоровлення, а тому просили зменшити розмір відшкодування заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, до відзиву додано клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

18.03.2019 р. від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не обмежений строком для подання до суду заяви про стягнення належної заробітної плати, інститут помилково тлумачить норми законів, індексація підлягає стягненню, оскільки компенсаційні витрати віднесені до додаткової заробітної плати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.20198 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд.

Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет».

Наказом від 15.08.2017 року № 446/3 ОСОБА_1 , доцента еафедри с.-г. меліорації та економіки природокористування на звільнено 28.08.2017 року у зв`язку з відмовою від роботи внаслідок зміни істотних умов праці п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільнені наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпуску за 2015-2017 роки та вихідну допомогу (арк. справи 214).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Станом на 2013, 2014 роки держава гарантувала педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» запроваджено з 01.01.2001 року виплату допомоги на оздоровлення.

У положеннях Законів України «Про державний бюджет на 2013 рік» та «;Про державний бюджет на 2014 рік» не зазначено ні про зупинення дії ст. 57 Закону України «Про освіту», ні про припинення таких виплат або про вказівку встановлення порядку та розмірів виплат Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних ресурсів державного і місцевого бюджету.

У постанові Верховного Суду України від 23.05.2018 року по справі № 637/42/17 визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, відсутність чи не передбачення у кошторисі відповідної бюджетної установи коштів на виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, не звільняє установу від обов`язку по здійсненню відповідних видатків згідно із законодавством та не може свідчити про те, що педагогічний працівник не має права на отримання гарантованої державою допомоги на оздоровлення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 637/42/17.

Відповідно до довідки ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» матеріальна допомога на оздоровлення ОСОБА_1 в 2013 році не нараховувалась. В 2014 році в грудні місяці була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 1457 грн. (згідно наказу по університету №626/3 від 19.12.2014 року 50% посадового окладу). Невиплачена матеріальна допомога на оздоровлення в 2013 році складає 2914,00 грн., в 2014 році 1457,00 грн. (арк. справи 16).

Отже, вимога про стягнення виплаченої не в повному обсязі допомоги на оздоровлення за 2013-2014рр. є законною та обґрунтованою, загальна сума допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток у вказані періоди становить 4371,00 грн.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, ОСОБА_1 як педагогічний працівник, мав законні підстави для отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки у 2013, 2014 роках.

Щодо вимог позивача про стягнення індексації за несвоєчасну виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки до моменту звільнення, встановлено наступне.

Відповідно дост. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс інфляції за період невиплати заробітної плати визначається шляхом перемноження щомісячних показників індексу інфляції за весь період прострочення.

Проте, суд вважає, що вимога про стягнення суми індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення у розмірі 4504,43 гривень, задоволенню не підлягає оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривні на території України, які не мають разового характеру. Так як виплата педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки має разовий характер, то вона не відноситься до об`єктів індексації (абзац 1 пункту 2, абзац 6 пункту 3 Порядку).

Щодо стягнення сум за статтею 117 КЗпП України, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 на посаді доцента, виданої ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет», позивачу нараховано: у травні 2017 року 8755,20 грн., у червні 2017 року 8817,51 грн. Середньоденна заробітна плата складає 439,32 грн. (арк. справи 217).

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку).

Період затримки розрахунку складає 837 робочих днів, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 367710,84 грн. (837 днів Х 439,32 грн.)

Суд, установивши, що між сторонами виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, згідно зі ст.117 КЗпП України, враховуючи спірну суму, на яку позивач має право, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, вважає необхідним визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку в сумі 4371,00 грн.

Посилання відповідача щодо пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, судом до уваги не приймаються, оскільки при звільненні відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України всі суми: заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, допомога на оздоровлення при наданні щорічних відпусток, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Отже, в частині вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, строк позовної давності починається з дати звільнення та невиплати цих сум.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 03 лютого 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст. ст. 2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274, 353, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство освіти та науки України про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації, компенсації за несвоєчасний розрахунок задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» (ідентифікаційний код юридичної особи 00493020, місцезнаходження: м,Херсон, вул. Стрітенська, 23) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) кошти у розмірі 8742 грн., з яких: 4371,00 грн. сума невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки, 4371,00 грн. - компенсація за затримку розрахунку при звіьненні.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» (ідентифікаційний код юридичної особи 00493020, місцезнаходження: м,Херсон, вул. Стрітенська, 23) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» (ідентифікаційний код юридичної особи 00493020, місцезнаходження: м,Херсон, вул. Стрітенська, 23) в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус