ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1321/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стефанишина С.Л. від 01 липня 2020 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом, вказував, що бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Мазура В.В. у справі № 686/8388/17 внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР йому заподіяна майнова та моральна шкода. Незаконність бездіяльності слідчого встановлено ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду. Моральну шкоду внаслідок незаконної та протиправної бездіяльності слідчого, що полягає у його моральних стражданнях, визначив у розмірі 1 000 000 000 грн.

Майнова шкода полягає у понесених витратах на проїзд до Хмельницького міськрайонного суду для подачі скарги, використанні придбаного ним паперу, електроенергії та фарби картриджу лазерного принтера для її виготовлення. На складання та подачу скарги, участь у розгляді її судом ним витрачено 4 години часу, кожну з яких оцінює у 10000 грн. Загалом майнова шкода становить 40010 грн.

З цих підстав просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 40010 грн. майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України: Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване, і постановити нове судове рішення про задоволення позову. На його думку, суд помилково не застосував сталу практику Верховного Суду щодо презумпції заподіяння особі шкоди органами досудового розслідування. Вважає хибним висновок суду про врегулювання питання понесених ним витрат нормами КПК. Його права залишалися незахищеними, а рішення суду унеможливило поновлення цих прав у повному обсязі, зокрема, шляхом відшкодування майнової та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Хмельницької області вказало про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/8388/17 від 24 жовтня 2017 року зобов`язано начальника слідчого відділу ХВП ГУНП в Хмельницькій області забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 03.05.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт неприйняття процесуального рішення за зверненням позивача не свідчить про заподіяння особі шкоди та наявності підстав для її відшкодування. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено, що внаслідок бездіяльності слідчого йому заподіяно майнову та моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст. 1173 ЦК).

Законом визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст наведених норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести усі елементи складу цивільного правопорушення - наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправним рішенням (бездіяльністю) та завданою шкодою.

Так, матеріали справи не містять даних про визнання позивача потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Один лише факт невнесення за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення слідчим, якого згодом ухвалою слідчого судді зобов`язано забезпечити внесення таких відомостей до ЄРДР, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу, за скаргою якого цю бездіяльність усунуто.

Витрати власного часу та зусилля позивача на складання скарги, її подачу та участь у розгляді справи є реалізацією права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування і не є шкодою в розумінні ст. 1174 ЦК України.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок бездіяльності з приводу невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою позивача було порушено його права та інтереси.

Необхідність звернення до суду щодо бездіяльності органу досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідача.

При цьому процесуальні порушення, які були допущені слідчим, усунуті шляхом постановлення слідчим суддею ухвали про зобов`язання начальника слідчого відділу ХВП ГУНП в Хмельницькій області забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 .

Отже, один лише факт бездіяльності з приводу невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою позивача не є підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови у встановленому нормами КПК України порядку, який реалізовано позивачем.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), в постанові від 31 липня 2019 року (справа № 686/22133/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги попередні правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№ 686/20012/18, № 638/6944/16-ц, № 199/6713/14-ц, на які посилається апелянт.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 серпня 2020 року.

Судді Л.М. Грох

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова