Справа № 314/787/20
Провадження № 2/314/785/2020
УХВАЛА

11.08.2020 м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Мануйлова Н.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним в частині, що стосується покупця,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним в частині, що стосується покупця.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 20.08.2013 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В. за реєстровим номером 2503. Однак позивач зазначає, що фактичним покупцем за даним договором був саме він. Позивачем на вказаній ділянці був побудований житловий будинок та саме він уклав договір про надання населенню послуг з водопостачання у зазначеному будинку. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем була домовленість стосовно того, що ОСОБА_2 за кошти ОСОБА_1 придбаває у власність зазначену земельну ділянку, у день підписання спірного договору, відповідач видав довіреність на ім`я позивача, щоб останній міг володіти та користуватися нею. Вказаною довіреністю ОСОБА_2 уповноважував позивача представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника спірної земельної ділянки, в тому числі оформлення та реєстрації на новозбудовані об`єкти нерухомого майна на вказаній земельній ділянці. Позивач зазначає, що він домовився з відповідачем, що останній замість нього виступить покупцем у спірному договорі. У серпні 2018 року позивач дізнався, що наразі зазначена вище довіреність, видана відповідачем на ім`я позивача, скасована. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про переоформлення спірної земельної ділянки та житлового будинку на нього, але відповідач погодився здійснити правочин щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна за умови, що позивач надасть йому грошову суму у розмірі 23 000, 00 доларів США. Таким чином, позивач зазначає, що між сторонами виник спір про право власності на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вважає, що з метою ускладнення виконання рішення суду або з метою зробити неможливим виконання рішення суду, спірна земельна ділянка та житловий будинок можуть бути відчужені відповідачем на користь третіх осіб, тому просить накласти арешт на земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 р. у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд повинен враховувати, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд також враховує те, що одним із фундаментів, на якому базується цивільне право, є обов`язковість договору. Частиною 1 ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначеною нормою ЦК України закріплено правомірність правочину.

Таких обставин, які б підтверджували необхідність забезпечити позов про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним в частині, що стосується покупця, позивачем не наведено, оскільки посилання у заяві лише на те, що ОСОБА_1 є фактичним володільцем вказаного майна і покупцем по спірному договору не є тією обставиною, яка б вказувала на невідкладність вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення, про які просить заявник.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаючи недоведеними доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний позивачем спосіб, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову немає, а відтак, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Мануйлова

11.08.2020