КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 755/3531/19

провадження №22-ц/824/8701/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасників справи: представник позивача Чорний О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - Чорного Олександра Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року /суддя Савлук Т.В./

у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогами: «в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Акціонерним товариством «Універсал Банк» по Додатковій угоді №BL2376KL до Генерального договору про надання кредитних послуг від 07 березня 2008 року, в сумі 788 559,14 грн, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 630 386,24 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 88 990,80 грн., заборгованість по підвищеним відсоткам у розмірі 67 362,12 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі спільної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 2005 року, яке видано Дніпровською районною державною адміністрацією у м. Києві на підставі розпорядження від 12 серпня 2005 року за № 65-593С та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2181 від 15 серпня 2005 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та розподілити судові витрати»

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 105-112/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представника АТ «Універсал Банк» - Чорний О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що розмір заборгованості за кредитним договором визначено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2009 р., рішення не виконане, відкрито виконавче провадження 20.11.2018 р. 06.06.2019 р. приватним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та неможливістю виконання. Оскільки задля гарантування виконання умов кредитного договору укладено іпотеку, позивач має право звернутись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки, вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вказана обставина має вирішальне значення у зв`язку з чим відмовив у позові. На підтвердження своєї позиції навів висновки, викладені в рішеннях Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, від 11.06.2018 р. у справі №523/7665/14-ц.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з виключенням з мотивувальної частини посилання на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», на підставі наступного.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено Генеральний договір №BL 2376 та Додаткову угоду BL2376/KL+, відповідно до яких ОСОБА_3 був наданий кредит на загальну суму 82 500 доларів США, строк кредитування до 01 березня 2028 року, сплатою процентів за користування кредитом - 14% річних .

В забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором, 07 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, за умовами якого, іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 2005 року, яке видано Дніпровською районною державною адміністрацією у місті Києві на підставі розпорядження від 12 серпня 2005 року за №65-593С. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2181 від 15 серпня 2005 року.

24 грудня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалене рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Присуджено стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 786 739 грн. 14 коп., судовий збір в розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн, а всього - 788 559 гривень 14 копійок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, зокрема, наголошував на відсутності початкової ціни продажу предмета іпотеки, посилаючись на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та правову позицію у аналогічних справах Верховного Суду України.

Апелянт наголошує на правових позиціях, викладених в рішеннях Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, від 11.06.2018 р. у справі №523/7665/14-ц щодо того, що не зазначення початкової ціни предмета іпотеки не має вирішального значення та не тягне безумовне скасування судового рішення, а разі визначення такої ціни, вона не є остаточною.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, оскільки ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» доповнено новою частиною згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018 р., який набув чинності 04.02.2019 р., тобто вже діяв на момент звернення позивача до суду.

Так, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, позовна вимога щодо продажу предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій повністю узгоджується зі ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», а судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які зазнали змін.

Отже, колегія суддів доходить висновку про виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції обґрунтування відмови у позові з посиланням на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно вказав на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи із загального обсягу доказів, які долучено до позову, позивач, на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, яка виникла у позичальника, посилається на обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 грудня 2009 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, що унеможливлює з`ясувати дійсний розмір заборгованості ( відсутність заборгованості) у позичальника на час звернення з цим позовом до суду та/або припинення зобов`язань по договору у спосіб, визначений чинним законодавством.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції і відхиляє в цій частині доводи апеляційної скарги, оскільки з моменту постановлення рішення про стягнення заборгованості до моменту звернення до суду пройшло десять років, позивач не звільняється від обов`язку доведення обсягу і розміру дійсної заборгованості на момент звернення до суду.

Додатково, апеляційний суд наголошує на тому, на що звертав увагу суд першої інстанції, а саме, те, що статтями 33, 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, для такої категорії справ є обов`язком порядок направлення письмової вимоги про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі звернутись до суду за захистом своїх прав.

Аналогічне положення містить і п. 4.3. Іпотечного договору. /а.с.8/

Позивачем вказано на те, що заходи досудового врегулювання спору не проводились, оскільки законом не визначений обов`язків порядок, що не відповідає вимогам статтями 33, 35 Закону України «Про іпотеку».

Погоджено також сторонами і застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. /п. 5 Іпотечного договору/

Тобто, іпотекодержатель вправі будь-яким позасудовим способом, які передбачені договором, задовольнити вимоги щодо погашення заборгованості.

Таким чином, у викладеній частині, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу судові витрати не підлягають, оскільки часткове задоволення апеляційної скарги в частині виключення посилання суду першої інстанції на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» не впливає на правильні висновки суду першої інстанції по суті про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - Чорного Олександра Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року - змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: