Провадження № 2/522/1922/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 133555,40 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 7 314,48 грн.; заборгованість за відсотками - 115 320,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4084,75 грн.; 500 - штраф фіксована частина; штраф процентна складова - 6 335,97 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 03 грудня 2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору.

Провадження у справі відкрито 04 грудня 2017 року та призначено судове засідання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким процесуальні кодекси викладені в новій редакції.

Згідно п. 11 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) заяви, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, подальший розгляд справи має відбуватися за правилами, що передбачені новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону 2017 року).

30 січня 2018 року до суду надійшло клопотання представника ПАТ КБ «Приватбанк» про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з тих підстав, що сума заборгованості ОСОБА_1 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що свідчить про віднесення цієї справи до категорії малозначних.

16 лютого 2018 року ухвалою суду встановлено провадження у справі проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 51-52).

05 квітня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Веселовою О.О. подано відзив на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить відмовити у задоволенні позову банку, посилаючись на те, що він звернувся до банківської установи, в якої йому був відкрий поточний рахунок та видана картка «Універсальна», яка ним поповнювалася власними коштами, а кредитних коштів він не потребував. Крім того, відповідач посилався на явно надумані суми вимог і надав суду свій розрахунок. Також було подано клопотання про забезпечення доказів з метою подальшого вирішення питання про призначення бухгалтерської експертизи та заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду після спливу позовної давності. Право вимоги у банку з`явилося з серпня 2013 року по червень 2014 року, а з позовом банк звернувся у листопаді 2017 року (а.с. 56-59).

06 квітня 2018 року ухвалою суду провадження у справі ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

31 травня 2018 року представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на електронну пошту та 03 червня 2018 року до канцелярії суду подано відповідь на відзив, в якому просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 84-88).

06 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 адвокат Веселова О.О. звернулася до суду з клопотанням про призначення судової бухгалтерської експертизи для встановлення дійсної суми заборгованості, яка, як вважає позивач, відрізняється від того, що наведена банком (а.с. 150-152).

06 листопада 2018 року ухвалою суду призначено судову бухгалтерську експертизу (а.с. 157-158).

24 червня 2019 року до суду надійшов висновок експерта № 203 судової економічної експертизи у цивільній справі № 522/22087/17 від 03.06.2019 року (а.с. 224-240).

26 червня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 241).

07 серпня 2019 року та 18 листопада 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Веселовою О.О. подано клопотання про розгляд справи за відсутністю відповідача та представника відповідача (а.с. 242).

15 січня 2019 року до суду надійшла заява представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Яковлевої-Ангеловської О.А. про розгляд підготовчого судового засідання у відсутності представника позивача та про закриття підготовчого та призначення справи до розгляду.

Ухвалою суду від 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду по суті.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, та закінчити розгляд справи за відсутності представника банка.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача надала письмові тези до судових дебатів, в яких посилалася на докази що спростовують вимоги позивача - умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», розрахунок наведений відповідачем, виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 09.04.2019, висновок судового експерта Бочкарьової Е.І.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, що 03.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» для оформлення платіжної картки, при отриманні якої його було повідомлено про наявність на картці «Універсальна» кредитного ліміту 300 гривень та у випадку недостачі власних кошт можна скористатися 300 гривень безкоштовно перші 55 днів, а після зі сплатою 3% річних.

ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву з копії якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна з якої вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Позивач посилався на те, що відповідач разом із підписанням заяви, підтвердив свою згоду із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайтіhttp://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, зокрема електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Однак, такі умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, що дає підстави відповідачеві ставити під сумнів умови угоди з банком. Крім того, редакції вищевказаних положень неодноразово змінювалися та доповнювалися. Встановити яка саме редакція вищевказаних положень діяла на час звернення відповідача, з матеріалів справи неможливо.

Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 р. (Справа № 342/180/17; Провадження № 14-131цс19) містить висновки по аналогічній справі про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк", а кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Не погоджуючись із розрахунком позивача, відповідач надав свій розрахунок та клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

Судовим експертом Бочкарьовою Е .І . наданий висновок експерта №203 від 03.06.2019р. За висновком експерта вимоги позивача підтверджені лише в частині наявності заборгованості лише в сумі 5 868,1 гривень, в іншій частині вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є непідтвердженими. На поставлені питання були надані наступні відповіді.

По першому питанню. За даними наданої на дослідження виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 09.04.2019, визначено, що з моменту виникнення заборгованості по кредиту, ОСОБА_1 здійснювалося поповнення карткового рахунку у термін тридцяти днів, який відповідно до положень пунктів 1.1.1.49, 1.1.1.50, 1.1.3.1.4, 1.1.3.1.5, 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.2, 1.1.3.1.9, 1.1.3.1.9, 1.1.3.1.9, 1.1.5.20, 1.1.5.21, 1.1.5.25, 1.1.6.1, 1.1.6.2, 1.1.7.11, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.3, 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, визначається пільговим періодом за термін якого нарахування процентів, за користування кредитом, здійснюється за ставкою 0,01% річних. У зв`язку з чим, визначена сума, в даних наданої на дослідження виписці по рахунку № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» до сплати проценти на залишок кредиту в сумі 82329,05 гривень, нараховані проценти на овердрафт в сумі 33534,12 гривень по ставці 2,5%, 2,9%, 3,6% документально не підтверджуються.

По другому питанню. В даних наданої на дослідження виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 09.04.2019 визначається здійснення банком фінансової операції з встановлення 30.08.2013 кредитного ліміту в сумі 5000 гривень.

По третьому питанню. За проведеним дослідженням даних наданої виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 09.04.2019, дослідженням визначається зобов`язання ОСОБА_1 з повернення коштів в сумі 37 005,72 гривень, яке ним виконано частково в сумі 31 137,66 гривень, за період з 05.12.2012 по 12.06.2014.

По четвертому питанню. За проведеним дослідженням наданих документів, визначена ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.09.2017 в позовній заяві, сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом в розмірі 7314,48 гривень не підтверджується. За результатами дослідження заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) визначається в розмірі 5868,1 гривень станом на 12.06.2014 р.

Сума нарахованої заборгованості, як визначено банком у позовній заяві, станом на 30.09.2017 року, по сплаті відсотків в розмірі 115320,20 гривень не підтверджується у повному розмірі, так як позичальником внесені кошти до банку у тридцяти денний термін з дня зняття або списання коштів з рахунку, тобто у пільговий період нарахування процентів.

З висновку експерта вбачається що за період з 05.12.2012 по 12.06.2014 р.р. ОСОБА_1 використовував кошти по рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 37005,72 гривень, які повернуті ним в сумі 31137,66 гривень, та станом на 12.06.2014 року сума неповернутих коштів складає 5868,1 гривень.

Будь-яких клопотань про проведення повторних експертиз сторонами не заявлялися.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При розгляді справи, відповідачем була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України.

При розгляді заяви відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

Сторони диспозитивно визначили істотні умови договору, а саме, строк виконання зобов`язання достроково, у випадку прострочення погашення виниклої заборгованості протягом 91 дня.

Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010р. за №СП-2010-256, у п.2.1.1.4.6. «У випадку порушення Клієнтом зобов`язань по погашенню заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, установив строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов`язань клієнту по погашенню кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань по кредиту в повному обсязі. При цьому згідно ст.212,611,651 ЦК по зобов`язанням, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав в 91-й день з моменту настання порушень зобов`язань клієнту по погашенню заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов`язується повернути Банку суму Кредиту в повному обсязі, винагорода і відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.»

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з виписки, остання сума була знята відповідачем в розмірі 1 030 гривень станом на 12.06.2014 року. Тобто, на 91 день (13.09.2014 р.) після виникнення заборгованості настав строк виконання зобов`язань по договору по останньому платежу. Суд погоджується із тим, що строк позовної давності про стягнення заборгованості - 5 868,1 гривень сплив у вересні 2017 року, в той час як з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у листопаді 2017 року.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказані висновки по аналогічній справі зроблені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у справі №6-1188цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, Великою Палатою Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Суд дійшов до висновку про часткову доведеність позову в сумі 5868,1 гривень, проте позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку на захист порушеного права. А тому, суд в задоволені позову відмовляє з причин пропуску позивачем строку позовної давності.

З приводу доводів відповідача про порушення позивачем вимог закону «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги вказаних приписів закону позивачем не виконані. Відсутні докази виконання вимог по наданню інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 при укладанні договору б/н від 03.12.2012 року та Анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 03.12.2012 року у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 256,261,267, 526, 527, 549-552, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 05 серпня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська