РІШЕННЯ

іменем України

"06" серпня 2020 р. 145/1424/19

2/145/135/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно до рішення № 40, 4 сесії 7 скликання Тростянецької сільської ради Тиврівського району від 22 січня 2016 року про перейменування вулиць в селі Тростянець АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 .

В її будинку зареєстрований її колишній зять ОСОБА_2 . Відповідач, як член сім`ї, мав право користуватись належним їй житлом.

Вже протягом останніх 7 років відповідач в належній йому нерухомості не проживає, її житлом не користується.

Її донька ще в 2012 році розірвала стосунки з відповідачем в даній справі, а шлюб між ними розірвано, вже більше семи років вони не проживають разом і не підтримують ніяких відносин.

У неї з відповідачем склались неприязні відносини, вона неодноразово зверталась до нього з проханням добровільно скасувати свою реєстрацію в належному їй житловому будинку, але їй було відмовлено.

На даний час вона має намір оформити субсидію на оплату, комунальних послуг, але реєстрація відповідача в належному їй житлі перешкоджає їй це зробити, тому вона позбавлена можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їй на праві власності майном.

Відповідач не відноситься до членів її сім`ї з 2012 року, постійно з нею не проживає та спільного господарства не веде і відповідно до норм статей 71 та 163 ЖК України втратив право на проживання в належному їй житловому будинку, оскільки протягом останніх 7 років він не проживає в ньому і підстав для збереження за ним права на користування належним їй житловим будинком немає.

Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в будинку під номером АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що позивачка - власниця житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , що стверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91388612 від 07.07.2017 та №148678539 від 10.12.2018 (а.с.5, 6).

У вказаному будинку зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_3 , колишній зять ОСОБА_2 та онука ОСОБА_4 , що стверджується домовою книжкою (а.с.13-15) та випискою з погосподарської книги №2 на 2016-2020 (а.с.18).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 09.04.2015 року у справі №137/551/15-ц (а.с.19) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідач більше семи років не проживає в АДРЕСА_1 , що стверджується актом обстеження місця проживання від 16.08.2019 року (а.с.16).

Позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності. Відповідач ОСОБА_2 втратив право на проживання в належному ОСОБА_1 житлі, оскільки протягом останніх семи років не проживав і не користувався належним їй житлом.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 11 серпня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.