Справа № 196/789/20
№ провадження 2-з/196/16/2020
УХВАЛА

10.08.2020 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/789/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по цивільній справі №196/789/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В заяві про забезпечення позову просить:

- накласти арешт на 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Доцільність застосування заходів забезпечення позову мотивує тим, що 16 липня 2020 року ним до Царичанського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якій він прохає суд:

- стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.11.2017 у загальному розмірі 28 529,03 доларів США, що згідно з офіційного курсу Національного банку України станом на 09.06.2020 еквівалентно 758 886,46 грн., що включає: основну суму боргу у розмірі 22860 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 09.06.2020 еквівалентно 608 087 грн. 43 коп.; проценти за користування позикою у розмірі 5 303.47 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 09.06.2020 еквівалентно 141 075 грн.; три проценти річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у розмірі 365,56 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 09.06.2020 еквівалентно 9 724 грн.

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу від 22.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., належить 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м. Фактична вартість даної частки, як зазначено в п.3 договору становить 18106 грн.

Під час укладання договору позики від 29.11.2017 року відповідач ОСОБА_4 не заперечувала про передачу позивачу вищезазначеного домоволодіння в якості гарантування повернення відповідачем ОСОБА_2 коштів, про що зазначено в самій розписці.

Вважає, що існує реальна загроза того, що відповідач ОСОБА_4 , дізнавшись про поданий до неї позов про стягнення коштів, може відчужити вищезазначене нерухоме майно на користь третіх осіб, що в разі задоволення позовних вимог може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, на даний час є необхідність в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на зазначене майно, що унеможливить його відчуження до вирішення спору судом, а в подальшому в разі задоволення позову та при відсутності коштів у відповідача ОСОБА_4 дане нерухоме майно може бути реалізованим в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом під час виконавчого провадження.

В порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позову, подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Так, у цивільній справі № 196/789/20 позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Дослідженням змісту та вимог позовної заяви встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення боргу за договором позики на підтвердження обов`язків за яким передано в якості застави 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м, належні відповідачу ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі- продажу від 22.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову ... мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову в даному випадку є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Отже, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, а саме 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м, так як дані обставини матимуть наслідком істотно ускладнювати чи унеможливлювати виконання рішення суду або ефективно захистити інтереси заявника, за захистом яких останній звернувся до суду, задовольнивши таким чином заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повністю.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 353, 354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/789/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити повністю.

Накласти арешт на 32/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м, належні ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі- продажу від 22.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 19.01.2011 року.

Виконання ухвали покласти на державного реєстратора виконавчого комітету Могилівської сільської ради Кравець Романа Анатолійовича.

Копію ухвали направити для негайного виконання державному реєстратору виконавчого комітету Могилівської сільської ради Кравець Роману Анатолійовичу, відповідачу ОСОБА_4 та заявникові позивачеві ОСОБА_1 , для відома.

Стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржник - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.М. ГУДИМ