Справа № 450/1153/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчапрський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1733/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури №3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2020 року у справі за позовною заявою першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, Пустомитівської районної ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи - Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», Комунальне некомерційне підприємство Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» про відшкодування витрат на лікування,

ВСТАНОВИЛА:

14.04.2020 перший заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3, В.Голоюх, звернувся в суд з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної ради та Пустомитівської районної ради понесені КНП «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» та КНП «Пустомитівська центральна районна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 6174,81 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2020 року позовну заяву першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської обласної ради, Пустомитівської районної ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи - Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», Комунальне некомерційне підприємство Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» про відшкодування витрат на лікування - повернуто позивачу.

Ухвалою суду оскаржив керівник Львівської місцевої прокуратури №3.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що в позовній заяві зазначено, що ні в ході досудового розслідуванні, ні під час судового провадження в Пустомитівському районному суді Львівської області, ні після винесення вироку,КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» та КНП Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» чи виконавчими органами Львівської обласної ради та Пустомитівської районної ради не було вжито жодних заходів щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілого від злочину, що очевидно свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави у цій сфері. А тому, саме бездіяльність виконавчих органів Львівської обласної ради та Пустомитівської районної ради щодо звернення до суду з позовом про відшкодування витрат закладів охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину свідчить про нездійснення цими органами захисту інтересів громади та є підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів територіальної громади.

Просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не повністю відповідає.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції, виходив з того що, звертаючись з даним позовом прокурором не доведено причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належними суб`єктами зокрема, КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» та КНП Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня», і які є підставою для звернення прокурора до суду, проте з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором.

У справі, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як зазначив прокурор, спірні правовідносини пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються.

В поданій позовній заяві зазначено, що ні в ході досудового розслідуванні, ні під час судового провадження в Пустомитівському районному суді Львівської області, ні після винесення вироку, КНП Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально- діагностичний центр» та КНП Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» чи виконавчими органами Львівської обласної ради та Пустомитівської районної ради не було вжито жодних заходів щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілого від злочину, що очевидно свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави у цій сфері.

Висновки суду першої інстанції про те, що прокурором подано позов без достатніх правових підстав та за відсутності належного обґрунтування необхідності такого представництва, не відповідає наведеним у позовні заяві аргументам щодо наявності причин та підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді

Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури №3 задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.08.2020

Головуючий

Судді