Справа № 209/1098/20
Провадження № 2/209/654/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.

за участі: секретаря Кулік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2011 року, що виникла станом на 22 березня 2020 року, в розмірі 14803,90 грн., яка складається з наступного: 7394,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3041,72 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3186,24 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 681,14 грн. - штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 24 січня 2011 року, згідно якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитку картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Відповідачка була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети - заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді , а також наказом банка про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорі або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку або інший інтернет/смс-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, і клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідачка. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Також дія договору між банком та відповідачкою підтверджується фактом користування відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачкою договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. В подальшому розмір кредитного ліміту на картковому рахунку відповідачки було збільшено до 5000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідачка зобов`язалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. АТ КБ свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, і зобов`язання клієнта вважається простроченими. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало б бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.

У разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від значених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 549 ЦК України та умов договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачка станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 14803,90 грн., яка складається з наступного: 7394,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3041,72 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3186,24 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 681,14 грн. - штраф (процентна складова),

Ухвалою судді від 29 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

04 червня 2020 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 66-68), де зазначено, що вона вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. ЇЇ заява від 24 січня 2011 року не може складати кредитний договір, бо не підтверджує факт отримання кредиту, його розмір, процентну ставку, мету отримання кредиту та строку його повернення. У заяві також не зазначено, що вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а також не встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Із заяви вбачається, що на її ім`я була оформлена дебетова особиста карка, яка дозволяє розпоряджатися тільки власними коштами. Вважає, що позивач не надав докази на підтвердження укладення з нею кредитного договору, при цьому послався на порушення його умов. Також вважає, що роздруківка з сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Про те, що до кредитних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, викладено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, де зазначено, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період часу з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, то банк міг додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволенні позову.

Вважає, що позивач не довів ніякими доказами, що на момент підписання нею заяви від 24 січня 2011 року діяли саме ті Умови та Правила, які надані позивачем до позовної заяви і саме з ними вона ознайомилася та погодилася як споживач. Оскільки її підписи на Умовах та правилах немає, то посилання позивача на те, що вона була з ними ознайомлена, є безпідставними. Крім того, у підписаній нею заяві від 24 січня 2011 року взагалі не зазначена процентна ставка, не зазначені умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язань та її розміри. Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в «ПриватБанк» не містять її підпису, ці документи не є частиною кредитного договору, укладеного 24 січня 2011 року шляхом підписання нею заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що банком були обумовлені у письмовому вигляді умови щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив (а.с. 75-83), в якому вказав на обставини та докази на їх підтвердження, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 надала заперечення на відповідь на відзив (а.с. 96-97), а представник відповідача надав пояснення (а.с. 98-104), в яких містяться раніше зазначені сторонами у відзиві та у відповіді на відзив обставини.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 подана письмова заява, в якій він просить розглядати справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 55).

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Серебряков Е.С. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності, проти позовних вимог заперечують, просять відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності представника позивача, відповідачки та її представника на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 18).

До позовної заяви, крім вказаної вище анкети-заяви, позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 19), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) (а.с 20 - 45), та інші документи.

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 813), розмір заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року становить 14803,90 грн., яка складається з наступного: 7394,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3041,72 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3186,24 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) 681,14 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У підписаній ОСОБА_1 та представником банку анкеті - заяві від 24 січня 2011 року не зазначені процентна ставка, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 січня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), тобто не містять підтверджень розміру і порядку нарахувань, зазначених в доданих банком до позовної заяви документах.

Не підписані відповідачкою роздруківка Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" і Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає, що надані позивачем правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Не можна брати до уваги при визначенні розміру заборгованості витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд приймає до уваги, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 січня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), хоча позивач у довідці (а.а. 16) вказує, що строк дії останньої виданої АТ КБ "ПриватБанк" відповідачці картки закінчується 31 березня 2021 року .

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, а також того, що пересічний споживач банківських послуг, який має звичайний рівень освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Посилання позивача на те, що відповідач ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в її особистій анкеті-заяві, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови та Тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розуміла позичальник, підписуючи анкету-заяву.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення на користь банку 3186,24 грн. - пені; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 681,14 грн. - штрафу (процентна складова), оскільки вони не обумовлені договором, тому в стягненні вищезазначених сум слід відмовити.

Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7394,80 грн., яка нарахована за період з 01 квітня 2015 року по 22 березня 2020 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 68-13), відсотки за користування кредитними коштами погашалися за рахунок кредиту (графа 4 розрахунку), тобто у вказаний період часу тіло кредиту збільшувалося не тільки на суму фактичних витрат відповідачки, а також на суму нарахованих банком відсотків.

Проте, судом при розгляді справи встановлено, що за період з 01 квітня 2015 року по 22 березня 2020 року відповідачка сумарно витратила 5352,79 грн. кредитних коштів, які відображені у графі «3» розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів», а сплатила сумарно на погашення за наданим кредитом 6864,71 грн., що також відображено у графі «21» розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом».

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_1 повністю повернула банку витрачені кредитні (отримані) нею кошти в розмірі 5352,79 грн., а також сплатила банку 1511,92 грн., які могли б бути зараховані банком на погашення процентів згідно облікової ставки НБУ, бо при підписанні анкети-заяви не був встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами, а ніякі інші належні та допустимі докази на підтвердження встановленого розміру процентів позивачем суду не надані.

Оскільки судом не встановлено прострочення відповідачкою грошових зобов`язань перед позивачем, то не вбачається правових підстав для стягнення на користь банку 3041,72 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка у повному обсязі повернула банку отримані кредитні кошти, а розмір відсотків, пеня та штраф не були передбачені умовами договору, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.