Справа № 487/758/20
Провадження № 2/487/1182/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.09.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря Поліщук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

04.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

У заяві позивач зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08.06.2017 року по 14.02.2013 рік, який розірвано на підставі Заводського районного суду м.Миколаєва від 14.02.2013 року. У період шлюбу у них народилася дитина, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 . З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, надає мінімальну матеріальну допомогу на утримання останньої. Відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон на змагання і збори, а також для відпочинку та оздоровлення останньої, просила дозвіл на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини та дозволити їй або її офіційному представнику, без згоди батька, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Ухвалою від 18.03.2020 року по даній справі відкрито провадження.

Ухвалою від 17.07.2020 року дана цивільна справа призначена до судового розгляду.

06.08.2020 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій просила надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на один календарний рік та дозволити їй або офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя на один календарний рік.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочне рішення по справі не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Третя особа - представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій не заперечував про задоволення позовних вимог та проти винесення заочного рішення, просив справу розглянути за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2007 року, але рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 14.02.2013 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також у судовому засіданні встановлено, що позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до довідки виданої ЖКП ММР «БРИЗ» ЖЕК №2 від 28.01.2020 року за № 68, неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки видраної громадською організацією «Федерація легкої атлетики Миколаївської області» від 28.01.2020 року за №7, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спортсменка Миколаївської СДЮСШОР з легкої атлетики, яка має в 12 років, І спортивний розряд, серед дорослих спортсменів з бігу на 100 метрів. Є рекордсменкою Миколаївської області серед дівчат юнацької категорії. Призерка Всеукраїнських змагань з бігу на 100 метрів та стрибків у висоту. Кандидат до збірної команди України серед юнацької категорії.

Згідно календарного плану на 2020-2021р.р., прийматиме участь у міжнародних змаганнях, таких як: Всесвітні літні ігри серед школярів у Будапешті, 01-06.07.2021р. У складі збірної команди України планується на участь у Європейських Балканських іграх та інших матчевих зустрічах у різних містах Європи.

Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон.

Згідно п. 4 Порядку паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років.

Відповідно до пп. 2 п. 7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою.

Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків на підставі нотаріально посвідченої згоди та за відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

При цьому, відповідно до ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

В ч. 1 ст. 2 СК України зазначено, що сімейне законодавством регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Нормами ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 155 СК України вказує, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а в ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка недосягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 12 зазначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Принципами п.п. 2, 4 Декларації про права дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації об`єднаних націй 20.11.1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно п. 1 ст. 18, п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду від відповідача у вигляді заяви на виїзд їх спільної доньки за кордон, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки її звернення до суду як матері спрямоване на захист прав та інтересів її неповнолітньої дитини, яка має конституційне право на свободу пересування, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цього права, що порушує її права та інтереси.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-65,282,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий), третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради (місце знаходження м.Миколаїв вул. Адміральська,20, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1 (один) рік.

Надати ОСОБА_1 або її офіційному представникові дозвіл без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя на 1 (один) рік.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ: Ж.П.ПАВЛОВА