П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 12 червня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року заявник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, яку мотивував тим, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27 травня 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» борг за кредитним договором № 77.1/АК-01097.08.2 від 20 червня 2008 року, а саме за тілом кредиту і процентами у розмірі 20209,75 доларів США, за обслуговування кредиту у розмірі 25094,65 грн., пеню у розмірі 300000 грн., 3 % річних у розмірі 27039,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 5378,77 грн. та 3654 грн. судового збору.

Вказував, що 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 15, за умовами якого ПАТ «Родовід Банк» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № 77.1/АК-01097.08.2 від 20 червня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 , та передав усі документи.Отже,відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України до заявникаперейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку із наведеним, просив замінити стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 760/12912/14-ц.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12 червня 2020 року заява задоволена. Замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою

- 2 -

відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обстаивн. що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суд обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що цивільне право розмежовує правочини предметом яких є відступлення прав вимоги, зокрема договори з відступлення прав вимоги (цесія) та договори факторингу, які розрізняються за предметом договору, формою вчинення та суб`єктним складом сторін. Вважає, що заявник набув права вимоги за договором факторингу (ст.1077 ЦК України), який є фінансовою послугою і має відповідати вимогам ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі щодо того, що фактором може бути лише банк чи фінансова установа, яка має право згідно закону здійснювати фінансові операції. Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 384 від 19 березня 2019 року, розміщеного на офіційному сайті комісії, видана ТОВ «Вердикт Капітал» ліцензія не передбачає здійснення фінансових операцій факторингу, а тому заявник не має на це права. Наведена обставина, на яку посилався відповідач у запереченнях на заяву, не досліджена і їй не дана оцінка судом.

Заявник ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його заяву та замінив сторону виконавчого провадження у зв`язку із правонаступництвом, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

В суді апеляційної інстанції представник боржника ОСОБА_1 адвокат Пискун Л.М. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва як незаконну.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про розгляд, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що кредитор ПАТ «Родовід Банк» у встановленому законом порядку відступив на підставі

- 3 -

правочину права вимоги за кредитним договором № 77.1/АК-01097.08.2 від 20 червня 2008 року, укладеним із відповідачем ОСОБА_1 , новому кредитору ТОВ «Вердикт Капітал», а відтак наявні передбачені законом підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому суд виходив з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесую У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.115 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» борг за кредитним договором № 77.1/АК-01097.08.2 від 20 червня 2008 року, а саме за тілом кредиту і процентами у розмірі 20209,75 доларів США, за обслуговування кредиту у розмірі 25094,65 грн., пеню у розмірі 300000 грн., 3 % річних у розмірі 27039,75 грн., інфляційні втрати у розмірі 5378,77 грн. та 3654 грн. судового збору.

Також встановлено, що 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 15, за умовами якого ПАТ «Родовід Банк» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № 77.1/АК-01097.08.2 від 20

- 4 -

червня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 , та передав усі документи.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Вердикт Капітал» після укладення із ПАТ «Родовід Банк» договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги у спірних правовідносинах і заявник є новим кредитором відповідача,суд обгрунтовано задоволив заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що між первісним кредитором ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, при цьому фактор ТОВ «Вердикт Капітал» не має відповідіної ліцензії на здійснення фінансової операції факторингу колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних міркувань.

Як вище вказувалося ст.ст.512, 514 ЦК України встановлюють можливість заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Цивільний кодекс України передбачає можливість відступлення прав вимоги шляхом укладання різних правочинів, зокрема догвоорів купівлі-продажу або міни (ч.3 ст.656 ЦК України), дарування (ч.2 ст.718 ЦК України), а також договору факторингу (ст.1077 ЦК України).

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За змістом Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою (п.5 ч.1 ст.4 Закону), а фактор для надання такої фінансової послуги має бути включеним до Державного реєстру фінансових установ (ст.7 Закону).

Вирішуючи виключну правову проблему щодо необхідності розмежування договору факторингу та інших способів відступлення права вимоги у зв'язку з великою кількістю спорів, пов'язаних з правонаступництвом у кредитних договорах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, вказала, що метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про

- 5 -

купівлю-продаж (ч.3 ст.656 ЦК України) з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (п.п.59-64).

Посилаючись на те, що укладений між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» договір про відступлення прав вимоги є договором факторингу, скаржник не надав доказів, що право вимоги було передане товариству за окрему плату, розмір якої визначений у договорі.Навпаки із укладеного договору не вбачається ні встановлення сторонами оплати за послугу, ні її розмір, що спростовує посилання скаржника на укладення договору факторингу. При цьому колегія суддів звертає увагу, що сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Окрім того, посилання скаржника на укладення договору факторингу спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що договір про відступлення прав вимоги № 15 від 24 траня 2019 року укладений між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» за результатами проведення відкритих торгів (електронного аукціону) через систему «Prozorro» (dgf.prozorro.sale). Згідно протоколу електронного аукціону до складу лоту входив кредитний портфель, що включав права вимоги та інші майнові права за 472 кредитнии договорами зі стартовою ціною 9847365,70 грн., продаж здійснено за 236367,77 грн.

Тобто, процедура проведення відкритих торгів (електронного аукціону) через систему «Prozorro» не передбачає за його наслідками укладення з переможцем торгів договору факторингу.

За таких обставин усі доводи апеляційної скарги, які за своїм змістом зводяться до того, що має місце договір факторингу, та порушення умов при його укладанні необгрунтовані.

Окрім того, відхиляючи дані доводи, щодо відсутність у заявника ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг факторингу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Посилаючись на вказані обставини скаржник намагається фактично спонукати суд до оцінки законності укладеного між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги № 15.

Така позиція безпідставна з огляду положення ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідач обгрунтовує свою позицію відсутністю у заявника ліцензії на здійснення фінансової операції у вигляді факторингу.

Згідно ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповдіного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Отже, даний договір є оспорюваним, і не відноситься до правочинів, які є недійсними (нікчемними) в силу закону.

В установленому законом порядку договір про відступлення прав вимоги № 15, укладений 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав немає.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

- 6 -

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: