Справа № 367/938/18
Провадження №2/367/1118/2020
01 вересня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Оладько С.І.,
за участі секретаря Герус Н
представника позивача Петренко І.Л
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким,що втратив право користування житловим приміщенням
Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., яка складається з 2-х житлових кімнат .
18 листопада 1995 року вона вийшла заміж за ОСОБА_3 , після чого змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».
В подальшому шлюб між нею і ОСОБА_3 було розірвано, після чого вона змінила прізвище зі « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».
18 січня 2014 року вона вийшла заміж за ОСОБА_2 , внаслідок чого змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 36.
За взаємною згодою вони з відповідачем проживали та вели спільне господарство у вищевказаній квартирі. Відповідач, як її чоловік, у 2014 році з її згоди зареєстрував своє місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві особистої приватної власності.
20 вересня 2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, про що Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис за № 76.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 добровільно залишив їхнє спільне місце проживання, забрав усі свої речі, оплату комунальних послуг та інших витрат по утриманню квартири не здійснює, не сплачує плату за користування жилими приміщеннями. Його теперішнє фактичне місце проживання їй невідомо.
Станом на сьогодні у Квартирі зареєстровані три особи: вона-позивач, її син від першого шлюбу, ОСОБА_7 , 1997 року народження, та відповідач.
Актом депутата Коцюбинської селищної ради про проживання не за місцем реєстрації ОСОБА_8 від 22 січня 2018 року встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2016 року.
Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 на праві приватної власності.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлений належним чином,причину неявки до суду не повідомив,відзив на позовну заяву не подав,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення.
Суд,заслухавши пояснення представника позивача,покази свідка, дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
У судовому засіданні встановлено,що позивач по справі є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., яка складається з 2-х житлових кімнат, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26 грудня 2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13859963 від 14 березня 2007 року (а.с.6-7).
18.01.2014р позивач уклала шлюб із відповідачем (а.с.10).
20.09.2016р позивач розірвала шлюб із відповідачем (а.с.11).
Також,у судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі , як член сім`ї позивача, у 2014 році з її згоди зареєстрував своє місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить мені на праві особистої приватної власності (а.с.12).
Крім того,у судовому засіданні встановлено,що відповідач не проживає за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з жовтня 2016 року.Даний факт підтверджується актом депутата від 22.01.2018р(а.с.13),повідомленням про неможливість вручення повістки відповідачу (а.с.44).Даний факт також підтверджується показами свідка ОСОБА_3 ,який показав,що він доглядає за квартирою АДРЕСА_2 . Відповідач у квартирі не проживає,також у квартирі відсутні його речі.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»
від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч 2 ст. 405 ЦК України «член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.»
Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою.»
Враховуючи викладене,поскільки відповідач без поважних причин не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 більше року,суд вважає за необхідне визнати відповідача таким,що втратив право користування житловою площею у даній квартирі.
На підставі ст.405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати таким,що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 ,яка по праву власності належить ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання даного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити відповідачу по справі для відома.

Повний текст рішення суду буде складено 11.09.2020р

Суддя: С.І. Оладько