Справа № 629/3650/20
Провадження № 2-з/629/31/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Відокремленого підрозділу Харківської дирекції Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно (транспортні засоби та земельну ділянку) ОСОБА_2 , а саме: автомобіль ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ; автомобіль Skoda Octavia Tour, р.н. НОМЕР_5 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 ; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Катеринівської селищної ради Лозівського району Харківської області, площею 5,3668 га, кадастровий №:03:000:0372, реєстраційний №239 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №054145, виданий 28 грудня 2007 року Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області), у межах ціни позову 74885,57 грн, а також заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного майна. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області у зв`язку з порушенням своїх майнових прав ОСОБА_2 , що полягає у невідшкодуванні останнім майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Станом на 24 липня 2020 року страховиком йому частково відшкодовано матеріальну шкоду , заподіяну внаслідок діянь ОСОБА_2 , у розмірі 94213,91 грн., невідшкодована матеріальна шкода становить 74885,57 грн. На його численні звернення з метою врегулювання спору ОСОБА_2 не реагує, вже більше ніж 8 місяців взагалі уникає спілкування, завдану шкоду навість частково не намагається відшкодувати, тобто взагалі нехтує своїми обов`язками по відшкодуванню спричиненої шкоди. Вважає, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач намагатиметься істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог шляхом відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, що може взагалі унеможливити поновлення порушених прав, за захистом яких він звернувся.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, з урахуванням положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд констатує, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом на прохання учасників справи передбачених законом заходів, спрямованих на реальне виконання майбутнього судового рішення. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

При цьому відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, згідно з п. 1 ч. 1 ст.152ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Крім того, при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд враховує Протокол № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.п. 166, 168 рішення Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 (заява № 19336/04) «Справа «East/West Alliance Limited» проти України», перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

Як вбачається з п.п. 52, 53, 63 рішення Європейського Суду з прав людини від 16.05.2013 (заява № 49317/07) «Справа Максименко та Герасименко проти України», самого існування юридичної підстави у національному законодавстві недостатньо для дотримання принципу законності має значення радше якість застосованих норм. Юридичні норми, на яких ґрунтується позбавлення майна, повинні відповідати національному законодавству договірної держави, включаючи відповідні положення Конституції. Якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як ті, що стосуються власності, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і, насамперед, послідовний спосіб.

Згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до змісту поданої заяви та доданих до неї документів, вбачається, що між сторонами виник спір, що полягає у невідшкодуванні ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 74885,57 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача та вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб автомобілю Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 .

З огляду на вищевикладене, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає обраний вид забезпечення позову співмірним з позовними вимогами і таким, що не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки наслідком заборони вчиняти певні дії щодо спірного майна та зупинення продажу спірного майна, є лише тимчасовим обмеженням щодо спірного майна у відповідній процедурі щодо примусової реалізації такого майна.

При цьому, обраний судом вид забезпечення позову (заборона відчуження вказаного майна) не порушує права відповідача на користування майном, є достатнім для усунення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та, з урахуванням ціни позову.

Разом з тим, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.149-153, 256, 260 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії, спрямовані на відчуження у будь-який спосіб автомобілю марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 .

В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу направити компетентним органам для відповідної реєстрації.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Суддя Н.А.Смірнова