Провадження № 2/761/1334/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Савенко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач) про поділ та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2012 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.10.2016 року вказане рішення залишено без змін. До реєстрації шлюбу ОСОБА_3 уклала з АТ "УкрСиббанк" договір іпотеки від 24.10.2006 року на придбання квартири АДРЕСА_1 . За час перебування у шлюбі грошові зобов`язання за договором іпотеки виконувались за рахунок сімейних коштів та на момент припинення шлюбних відносин сторонами, як подружжям, було сплачено по вказаному договору іпотеки 36436,41 доларів США, у зв`язку з чим позивач просить визнати вказані кошти спільним майном подружжя та стягнути з відповідача 1/2 частку вказаних коштів.

Керуючись вимогами ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України позивач просив визнати спільним майном подружжя грошові кошти в сумі 36430,41 доларів США, що становить 969753,03 грн., сплачені ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» за період з 29.12.2012 року по 13.10.2016 року та стягнути з ОСОБА_3 Ѕ частку сплачених відповідачем коштів на користь АТ «Укрсиббанк» за період з 29.12.2012 року по 13.10.2016 року за договором іпотеки від 24.10.2006 року в сумі 484876,51 грн.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року позову було залишено без руху.

Ухвалою суду від 20.06.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.08.2019 року.

06.08.2019 року розгляд справи було відкладено на 16.09.2019 року для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.

В судовому засіданні 16.09.2019 року було оголошено перерву до 22.10.2019 року для надання можливості позивачеві подати заяву про забезпечення доказів.

17.09.2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення доказів, розгляд якої було призначено на 27.09.2019 року.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року було витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» інформацію щодо загальної суми виплат за договором іпотеки від 24.10.2006 року, укладеного на ім`я ОСОБА_5 за період з 29.12.2012 року по 13.10.2016 року та витребувано від ПАТ «УкрСиббанк» належним чином завірену копію договору іпотеки від 24.10.2006 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 щодо квартири АДРЕСА_1 .

22.10.2019 року розгляд справи було відкладено на 12.12.2019 року.

11.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що позивачем не було надано суду доказів того, що він приймав участь у здійсненні платежів за кредитним договором. Також зазначав, що позивач був на утриманні відповідачки, а вона погашала іпотечний кредит за власні кошти, які отримані від відчуження автомобіля та отримані як фінансова допомога у громадянки ОСОБА_6 .

Окрім того, представник відповідача просив також застосувати до вимог за даним позовом позовну давність, оскільки позивачу під час розгляду іншої справи було відомо про вказані обставини та розмір коштів, сплачених за договором починаючи з 28.03.2016 року.

12.12.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження було відмовлено.

12.12.2019 року розгляд справи було відкладено на 18.02.2020 року в зв`язку із необхідністю витребувати докази.

03.02.2020 року з ПАТ «УкрСиббанк» надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

17.02.2020 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.02.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 16.04.2020 року.

За клопотанням сторін розгляд справи було відкладено на 27.07.2020 року.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2012 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14.03.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.10.2016 року вказане рішення залишено без змін.

До укладення шлюбу, 24.10.2006 року відповідач уклала із АКІБ «Укрсиббанк» договір іпотеки № 26785, за умовами якого, ОСОБА_3 передала в іпотеку майно - квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання умов за кредитними договорами споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року та № 0 щодо повернення кредитних коштів в сумі 57000,00 доларів США.

Відповідно листа ПАТ «Укрсиббанк» від 15.01.2020 року № 62-3/11/05, в період з 29.12.2012 року по 13.10.2016 року за договором іпотеки № 26785 від 24.10.2006 року, банком було отримано 36430,41 доларів США.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 212/8891/15-ц зазначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Із матеріалів справи вбачається, що договір іпотеки було укладено відповідачем до вступу у шлюб із позивачем та не в інтересах сім`ї.

Окрім того, позивачем в процесі судового розгляду не було надано суду доказів, що погашення заборгованості за кредитним договором та договором іпотеки здійснювалось за рахунок його коштів, як і не надано підтверджень щодо отримання доходів у зазначений період.

Поряд із цим, відповідачем надано суду докази на підтвердження того, що нею в період шлюбу було відчужено власний автомобіль Suzuki SX4 2008 року випуску та отримано фінансову допомогу від ОСОБА_6 в сумі 191760,00 грн. в період шлюбу із позивачем.

Згідно із постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Також, сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин ураховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу. Сплата частини коштів за кредитним договором, укладеним для придбання нерухомого майна не змінює його правового статусу, оскільки кредитний договір було укладено не в період перебування сторін у шлюбі. У зв`язку із цим зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло лише в одного з подружжя (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/14662/15-ц (провадження № 61-19294св18).

Позивачем не надано доказів, що ним було здійснено сплату боргів відповідача за іпотечним договором, тоді як погашення боргу здійснювалось від імені ОСОБА_3 , що підтверджується копіями платіжних доручень, наданими відповідачем, а також випискою по її рахунку, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, в ході судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що погашення боргу за іпотечним договором, укладеним відповідачем, здійснювалось за спільні кошти сім`ї, зокрема за кошти позивача. а тому позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

З приводу заяви представника відповідача щодо застосування позовної давності до вимог за даним позовом слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки позов визнано судом недоведеним, то це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ та стягнення грошових коштів - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено: 06.08.2020 року.