ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 26.06.2007 року уклали кредитний договір 122КМ-В, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит в розмірі 120000,00 дол. США на термін 25.05.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №122КМ_В між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Позивач виконав умови договору, однак відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та станом на 09.12.2019 року має прострочену заборгованість в розмірі 89784,30 дол. США.

Позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, проте вона була залишена без задоволення.

Виходячи з викладеного, з урахуванням того, що законодавцем не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 13712,27 дол. США, що за курсом 23,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.12.2019 року складає 325255,04 грн станом на 09.12.2019 року та складається з наступного: 13712,27 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 07.09.2018 року по 09.12.2019 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що він укладав договір з банком, його дружина ОСОБА_2 була поручителем, але через кризу не міг сплачувати кошти. 17 травня 2010 року було винесено рішення про стягнення з нього всієї суми боргу. Також надав заяву про застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що 26.06.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 122_КМ_В, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 120000,00 дол. США на термін до 25.05.2012 року, який зобов`язався повернути та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у встановлений строк та порядок. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також, згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором Банку сплачуються відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 122 КМ_В/Р від 26 червня 2007 року, відповідно до якого позичальник і поручитель солідарно та в повному обсязі відповідають перед Кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Позивач вказує, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.12.2019 року має заборгованість в розмірі 897784,30 дол. США, яка складається з наступного: 74516,83 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 234586,85 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 588680,62 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором.

Разом з тим, позивачем ставиться вимога про стягнення частини суми заборгованості в розмірі 13712,27 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 07.09.2018 року по 09.12.2019 року.

Статтею ст. 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/2 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за кредитом згідно Графіку який є невідємною частиною Договору та передбачає щомісячні сплати з 25.09.2007 рік по 25.05.2012 рік.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з умов договору у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 26 травня 2012 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 надав рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2010 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 123089 дол. США 93 цента. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №122_КМ_В від 26.06.2007 року звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 163,2 кв.м. та надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд земель ділянку площею 0,0426 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного майна Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.17 Постанови від 30.03.2012 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Також, у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Великою Палатою ВС сформульовано висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Після цього норми законодавства за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом (за правомірне користування кредитом), не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за правомірне користування кредитом

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із поверненням кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, вимоги про стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.

Відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, однак з огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 26 травня 2012 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 07.09.2018 року по 09.12.2019 року позовна давність не може бути застосована.

Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки у задоволенні позовних вимог відмолено у повному обсязі, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 207, 549, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 18.09.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей