КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/6249/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Ластовка Н.Д.

22 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва та просив:

визнати незаконними та скасувати наказ № 129 від 04.12.2017 та №48 від 14.03.2018 про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани;

визнати незаконним та скасувати наказ № 038к від 23.03.2018 про його звільнення;

поновити його на роботі сторожем у дільниці технічного забезпечення виробництва КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва;

стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.03.2018 по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10004/2020
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не прийняв до уваги доводи позивача та не обґрунтував свої висновки у рішенні щодо їх відхилення.

Звертає увагу на те, що суд протиправно дійшов до висновку про наявність вини у діях позивача та не встановив причинний зв`язок між його діями та проступком.

Вказує, що дорожні знаки не були пошкоджені з вини позивача та останній, як сторож, не відповідає за якість дорожніх знаків, їх пакування, складання, оскільки це не входить до його обов`язків, передбачених посадовою інструкцією.

Відмічає, що Інструкція та обов`язки сторожа по охороні території виробничої бази КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва не містить положень щодо необхідності здійснення сторожем закриття дверей у боксі, вимкнення світла в приміщеннях бази, періодичності обходу її території та часу, протягом якого сторож повинен вносити запис до журналу виїзду автомобілів, а тому ці обставини не можуть вважатися порушеннями позивачем своїх обов`язків.

Суд не звернув увагу на те, що у записі в трудовій книжці позивача не сформульовано конкретного порушення з посиланням на відповідний пункт трудового договору або Інструкції та обов`язки сторожа по охороні території виробничої бази, що свідчить про незаконність застосування до позивача дисциплінарних стягнень та, як наслідок, незаконність його звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва - Хмарук Н.І. просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції. Позивач зобов`язаний був відповідно до своїх трудових обов`язків виконувати охорону, нагляд та збереження майна, матеріальних цінностей, які перебувають на балансі відповідача до моменту передачі своєї зміни іншому сторожу.

Вказав, що відсутні будь-які докази залякування керівництвом відповідача при написанні позивачем пояснювальної записки.

У судовому засіданні представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва- Кравченко А.М. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про оголошення догани позивачу від 04 грудня 2017 року № 129 прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 01 грудня 2017 року під час добового чергування на своїй робочій зміні не виконав покладених на нього посадових обов`язків сторожа щодо охорони, нагляду та збереження майна, матеріальних цінностей, що перебувають на балансі у відповідача. Наказ про оголошення догани позивачу від 14 березня 2018 року № 48 прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 допустив порушення покладених на нього посадових обов`язків сторожа по охороні території 18 лютого 2018 року по обходу території об`єкту, що охороняється, та здійснюється за розробленим маршрутом; ведення журналів обліку роботи у вихідні, святкові дні та надурочний час, реєстрації вивозу матеріальних цінностей сторонніми особами та організаціями, а також службами КП ШЕУ та чергування, передачі зміни, а саме, пунктів 3.1, 7.5 Інструкції та обов`язків сторожа по охороні території виробничої бази КП ШЕУ Дніпровського району. Відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов`язків та дотримався порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення, звільнивши позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу №54к від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва на посаду сторожа у дільницю технічного забезпечення виробництва з 12 червня 2015 року.

04 жовтня 2011 року начальником КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва Дрижко О.О. затверджено Інструкцію та обов`язки сторожа по охороні території виробничої бази КП ШЕУ Дніпровського району (далі - Інструкція).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Інструкції охорона приміщень, споруд, матеріальних цінностей, виробничої бази КП ШЕУ здійснюється цілодобово працівниками згідно інструкції, охорона організована шляхом добового чергування працівників, які контролюють перепускний режим, в`їзд та виїзд автотранспорту, несуть відповідальність за збереження матеріальних цінностей та майна ШЕУ.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції контроль пропускного режиму здійснюється на контрольно-технічному пункті, на якому перевіряється весь автотранспорт, що виїжджає з території бази, законність підстав для вивезення вантажу та матеріальних цінностей, в`їзд автотранспорту, перебування громадян на території КП ШЕУ. Періодично здійснюється обхід території бази, перевірка стану захищеності огорожі.

Особи, які порушили вимоги цієї інструкції притягуються до відповідальності згідно чинного законодавства (пункт 1.6 Інструкції).

Пунктом 3.1 Інструкції встановлено, що обхід території об`єкту, що охороняється, за розробленим маршрутом, в нічний час користуватися електроліхтарями.

Під час роботи сторож приймає під охорону службові та виробничі приміщення після закінчення роботи, їх охорону та збереження (пункт 3.7 Інструкції).

Відповідно до пунктів 7.1, 7.5 Інструкції сторож зобов`язаний охороняти всі без винятку матеріальні цінності на території виробничої бази ШЕУ, автозаправочну станцію, склади, адміністративно-побутовий корпус, криту стоянку машин, механічні майстерні, а також зобов`язаний вести журнали: обліку роботи у вихідні, святкові дні та надурочний час, реєстрація вивозу матеріальних цінностей сторонніми особами та організаціями, а також службами КП ШЕУ та чергування, передача зміни.

Як вбачається з рапорту провідного інженера ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року, вранці 01 грудня 2017 року під час добового чергування ОСОБА_2 встановлено, що дорожні знаки, привезенні комунальною корпорацією «Київавтодор» для виставки, були пошкоджені і розкидані біля ангару для збереження технічної солі, що свідчить про халатне відношення ОСОБА_2 до виконання своїх посадових обов`язків сторожа.

Згідно акту від 04 грудня 2017 року, складеного комісією підприємства, ОСОБА_2 відмовився написати пояснювальну записку по факту обставин, викладених в рапорті провідного інженера ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року (а. с. 58).

За вказаний проступок наказом відповідача №129 від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани за невиконання трудових обов`язків (а. с. 59). Позивач відмовився від ознайомлення з даним наказом, про що комісією складено акт від 07 грудня 2017 року (а. с. 60).

Відповідно до доповідної записки механіка дільниці технічного забезпечення виробництва ОСОБА_5 від 18 лютого 2018 року, що 18 лютого 2018 року після перевірки ним автомобілів і огляду території бази було встановлено, що ОСОБА_2 не вимкнув освітлення в ангарі для стоянки автомобілів, в якому було увімкнене опалення та двері в якому були відчинені при температурі мінус 5 градусів цельсія. На території сторож не з`явився, обхід бази не проводив, журнал виїзду та заїзду автомобілів не вів, фактичні години виїзду та заїзду автомобілів відсутні (а. с. 61).

У своїх письмових поясненнях від 06 березня 2018 року ОСОБА_2 зазначив, що 18 лютого 2018 року він працював на зміні один, в процесі роботи ним було допущено порушення щодо не вимкнення світла та не закриття дверей у боксі, визнав свою провину та запевнив про недопущення подібного у подальшому (а. с. 62).

За вказані порушення наказом відповідача №48 від 14 березня 2018 року до ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання прокладених на нього трудових обов`язків. На підставі доповідної записки заступника головного механіка ОСОБА_6 наказано не допускати ОСОБА_2 до роботи в період з 07 березня 2018 року по 23 березня 2018 року (а. с. 11, 66).

19 березня 2018 року начальник КП ШЕУ Дніпровського району Дрижко О.О. звернувся з поданням до голови профспілкового комітету КП ШЕУ Дніпровського району про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання ним обов`язків без поважних причин.

Профспілковий комітет КП ШЕУ Дніпровського району за результатами розгляду вказаного подання 22 березня 2018 року прийняв рішення (протокол №1) про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 63-65).

Наказом відповідача №038к від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 23 березня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 9).

Встановлено, що 23 березня 2018 року позивача ознайомлено з даним наказом. В день звільнення з позивачем проведено розрахунок та йому видано трудову книжку.

Позивач вказував про безпідставність його звільнення з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, вважаючи вказані вище накази про застосування до нього дисциплінарних стягнень незаконними,звернувся до суду із відповідним позовом.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 29 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов`язок щодо роз`яснення працівникові до початку його роботи прав та обов`язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Згідно із ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни. Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до рапорту провідного інженера ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року, вранці 01 грудня 2017 року під час добового чергування ОСОБА_2 встановлено, що дорожні знаки, привезенні комунальною корпорацією «Київавтодор» для виставки, були пошкоджені і розкидані біля ангару для збереження технічної солі, що свідчить про халатне відношення ОСОБА_2 до виконання своїх посадових обов`язків сторожа.

Згідно акту від 04 грудня 2017 року, складеного комісією підприємства, ОСОБА_2 відмовився написати пояснювальну записку по факту обставин, викладених в рапорті провідного інженера ОСОБА_4 від 01 грудня 2017 року (а. с. 58).

За вказаний проступок наказом відповідача №129 від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани за невиконання трудових обов`язків (а. с. 59). Позивач відмовився від ознайомлення з даним наказом, про що комісією складено акт від 07 грудня 2017 року (а. с. 60).

Відповідно до доповідної записки механіка дільниці технічного забезпечення виробництва ОСОБА_5 від 18 лютого 2018 року, що 18 лютого 208 року після перевірки ним автомобілів і огляду території бази було встановлено, що ОСОБА_2 не вимкнув освітлення в ангарі для стоянки автомобілів, в якому було увімкнене опалення та двері в якому були відчинені при температурі мінус 5 градусів цельсія. На території сторож не з`явився, обхід бази не проводив, журнал виїзду та заїзду автомобілів не вів, фактичні години виїзду та заїзду автомобілів відсутні (а.с. 61).

У своїх письмових поясненнях від 06 березня 2018 року ОСОБА_2 зазначив, що 18 лютого 2018 року він працював на зміні один, в процесі роботи ним було допущено порушення щодо не вимкнення світла та не закриття дверей у боксі, визнав свою провину та запевнив про недопущення подібного у подальшому (а. с. 62).

За вказані порушення наказом відповідача №48 від 14 березня 2018 року до ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання прокладених на нього трудових обов`язків. На підставі доповідної записки заступника головного механіка ОСОБА_6 наказано не допускати ОСОБА_2 до роботи в період з 07 березня 2018 року по 23 березня 2018 року (а. с. 11, 66).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про оголошення доган позивачу від 04 грудня 2017 року № 129 прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 01 грудня 2017 року під час добового чергування на своїй робочій зміні не виконав покладених на нього посадових обов`язків сторожа щодо охорони, нагляду та збереження майна, матеріальних цінностей, що перебувають на балансі у відповідача. Наказ про оголошення догани позивачу від 14 березня 2018 року № 48 прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 допустив порушення.

За наведеного, наказ про оголошення догани позивачу від 04 грудня 2017 року № 129 прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 01 грудня 2017 року під час добового чергування на своїй робочій зміні не виконав покладених на нього посадових обов`язків сторожа щодо охорони, нагляду та збереження майна, матеріальних цінностей, що перебувають на балансі у відповідача.

Наказ про оголошення догани позивачу від 14 березня 2018 року № 48 також прийнятий правомірно та з дотриманням строку і порядку застосування, оскільки ОСОБА_2 допустив порушення покладених на нього посадових обов`язків сторожа по охороні території 18 лютого 2018 року по обходу території об`єкту, що охороняється, та здійснюється за розробленим маршрутом; ведення журналів обліку роботи у вихідні, святкові дні та надурочний час, реєстрації вивозу матеріальних цінностей сторонніми особами та організаціями, а також службами КП ШЕУ та чергування, передачі зміни, а саме, пунктів 3.1, 7.5 Інструкції.

Верховний Суд постановою від 27 травня 2020 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів від 04 грудня 2017 року № 129 та від 14 березня 2018 року № 48 про застосування дисциплінарних стягнень у виді догани залишив без змін.

У своїй постанові зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів від 04 грудня 2017 року № 129 та від 14 березня 2018 року № 48 про застосування дисциплінарних стягнень у виді догани, оскільки відповідачем згідно з вказаними нормами законодавства було задокументовано факти порушень трудової дисципліни позивача і відповідно до цих норм притягнуто останнього до відповідальності, тобто додержано вимоги щодо підстав та порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Отже, встановлено, що застосування до ОСОБА_2 відповідачем дисциплінарних стягнень у виді догани відповідно до наказів від 04 грудня 2017 року № 129 та від 14 березня 2018 року № 48 було здійснено правомірно, враховуючи порушення працівником своїх трудових обов`язків.

Постанова Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 23 березня 2018 року № 038к про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07 березня 2018 року по день ухвалення судового рішення скасована постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року та направлена справа на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд в частині, скасовуючи постанову апеляційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевірив правильності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення, оскільки за кожне порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити чи вчиняв позивач після притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу від 14 березня 2018 року № 48 нове порушення трудової дисципліни.

Перевіривши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту

3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов:

порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;

враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

(Висновок викладений у Постанові ВС від 22.07.2019 у справі № 363/4221/16-ц).

Разом з тим, при застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України особливим є систематичне порушення працівником його обов`язків, наявності стягнень за попередні порушення та власне суті посадових/робочих обов`язків, порушення яких може стати підставою для такого звільнення.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер.

При цьому систематичним невиконанням обов`язків вважається саме таке, що вчинене працівником, який вже раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

(Постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 766/7760/17).

Тобто звільнення за систематичне порушення посадових/робочих обов`язків можливе лише щодо працівників, які вже притягались до відповідальності, однак такі заходи відповідальності не мали належного впливу на працівника та порушення повторилось.

Встановлено, що 19 березня 2018 року начальник КП ШЕУ Дніпровського району Дрижко О.О. звернувся з поданням до голови профспілкового комітету КП ШЕУ Дніпровського району про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання ним обов`язків без поважних причин.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що позивач на протязі вказаного періоду неодноразово наказувався безпосереднім керівництвом за сон під час виконання своїх службових обов`язків та фактично ігнорував розпорядження свого керівництва.

Питання щодо звільнення позивача за вищезгаданою статтею було винесено керівництвом на обговорення в профспілковий комітет організації.

Профспілковий комітет КП ШЕУ Дніпровського району за результатами розгляду вказаного подання 22 березня 2018 року прийняв рішення (протокол №1) про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 63-65).

Наказом відповідача №038к від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 23 березня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 9).

23 березня 2018 року позивача ознайомлено з даним наказом. В день звільнення з позивачем проведено розрахунок та йому видано трудову книжку.

Підставою для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади є систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України, враховуючи раніше вчинені дисциплінарні правопорушення, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказами від 04 грудня 2017 року № 129 та від 14 березня 2018 року № 48.

Такі заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством не втратили юридичної сили за давністю (тобто не минуло одного року) та не зняті достроково (ст. 151 КЗпП), з моменту виявлення порушення до звільнення не минуло більше місяця.

При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Тобто, необхідна наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40, пунктами 2 і 3 частини першої статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Проаналізувавши вказані вище норми закону та виходячи із встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підстав для звільнення позивача з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням трудових обов`язків.

Перш ніж дійти таких висновків, як того вимагають положення чинного законодавства про працю, досліджено підстави, з яких ОСОБА_2 раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, та встановлено правильність накладення дисциплінарних стягнень.

Також встановлено, що у діях позивача мало місце систематичне невиконання трудових обов`язків, яке полягало у діях відмінних від тих, за які його вже було притягнуто до відповідальності.

Крім того, суд пересвідчився у дотриманні роботодавцем положень частини першої статті 43 КЗпП України щодо надання згоди на звільнення працівника профспілковим комітетом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_2 проведено у відповідності до норм діючого трудового законодавства, а доказів на спростування викладених вище фактів позивачем не надано.

Згідно із статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав.

Поновити на роботі можна тільки працівника, який звільнений незаконно, з порушенням процедури або за межами підстав, передбачених законом або договором, або за відсутності підстав для звільнення.

Якщо працівник звільнений обґрунтовано, з дотриманням процедури звільнення, підстав для поновлення його на роботі немає.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства, тому відсутні правові підстави щодо його поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього систематичного невиконання трудових обов`язків.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.09.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова