Справа № 452/1991/20
УХВАЛА

Іменем України

06 серпня 2020 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Пташинського І.А.

за участі секретаря Терлецької І.В.

представника ДВС ОСОБА_1

представника боржника адвоката Шали Р.М.

боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 , представника боржника ОСОБА_2 , заінтересована особа головний державний виконавець Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Звір І.М. про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року, задоволено подання головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Звір І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 , а саме: тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 , - до сплати ним заборгованості по виконавчому листу №452/643/17, виданому 17 жовтня 2018 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу валют становить 322680 грн.

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року. Заяву мотивує тим, що з моменту пред`явлення виконавчого листа №452/643/17 від 17.10.2018 року до примусового виконання і до постановлення Самбірським міськрайонним судом Львівської області ухвали судового засідання від 22.06.2020 року боржник не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його ухилення від сплати заборгованості за виконавчим листом. В ухвалі судового засідання Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року, в обгрунтування ухилення боржника від сплати заборгованості за виконавчим листом, зазначається, що ОСОБА_2 , маючи зобов`язання, свідомо не вказав у декларації про наявність у власності транспортного засобу, що полягає у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначеного обов`язку і в свою чергу свідчить про ухилення, уостаннього від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням суду, не може погодитись з вищенаведеним висновком суду, оскільки боржник не є власником жодного транспортного засобу. В тому випадку, якщо б боржник дійсно володів транспортним засобом на праві власності, на цей транспортний засіб було б спершу накладено арешт, а згодом реалізовано з прилюдних торгів на підставі відповідних рішень заінтересованої особи, прийнятих на підставі відповідних правових приписів Закону України Про виконавче провадження та інших нормативно-правових актів України, якими регламентовано порядок звернення стягнення на майно боржника під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості. Також, обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2 , навпаки позбавляє останнього на право можливості заробити кошти для погашення заборгованості перед ОСОБА_4 у республіку Польща, куди боржника запрошено на роботу.

Представник боржника ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримали, просили скасувати тимчасове обмеження щодо ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року.

Головний державний виконавець Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Звір І.М. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на те, що на теперішній час виконавчий документ не виконаний.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Самбірському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження по виконавчому листу №452/637/17 виданого 17 жовтня 2018 року про стягнення із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу валют становить 322 680 грн.

10.09.2019 року головним державним виконавцем Звір І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року, задоволено подання головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Звір І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 , а саме: тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим документом, а саме виконавчого листа №452/643/17, виданого 17 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість заяви, суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про свідоме ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення за наявності реальної можливості виконати останнє.

Крім того, згідно листа Територіального сервісного центру №4644 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 21.07.2020 року, підтверджується, що за гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , автомототранспорт не зареєстрований, що свідчить про відсутність доказів, які б свідчили про умисне ухилення боржником від виконання судового рішення.

Також суд враховує, що обмеження тимчасового виїзду за межі України ОСОБА_2 , позбавляє останнього на право можливості заробити кошти для погашення заборгованості перед ОСОБА_4 у республіку Польща, куди боржника запрошено на роботу.

Відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, враховуючи відсутність даних про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання вимог виконавчого документу та реальної можливості для цього.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення заяви представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року.

Керуючисьст.ст. 259, 441 ЦПК України, суд -

постановив :

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя