Справа № 703/4073/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретар судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

представника позивача Золотарь О.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовом у засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 червня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з ОСОБА_2 договір, яким надало кредит в сумі1876 грн. 52 коп. зі сплатою 15% на рік на суму залишку непогашеної заборгованості терміном до 19 червня 2008 року включно.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві позичальника.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість по відсотках за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року в сумі 17123 грн. 79 коп.

ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 цих коштів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в уточнюючій позовній заяві та просив задовільнити позов у повному обсязі. Наголосив на тому, що оскільки зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків ОСОБА_2 не виконано то відповідно банк має право на стягнення з нього таких витрат, так як договір кредиту діє до повного його виконання. Позовна давність встановлена в кредитному договорі терміном у 5 років і станом на момент звернення із позовом до суду не сплив, адже кінцевий термін спливу виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 грошових зобов`язань за договором не закінчився, через не виконання останнійм кредитних зобов`язань. Вказана у кредитному договорі дата є саме кінцевою датою повернення боргу у разі відсутності порушень умов договору, а не як вважає представник відповідача, кінцевою датою виконання зобов`язань від якої слід рахувати початок перебігу позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у заяві наданій до суду просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача, адвокат Онученко С.П. в судовому засіданні позов не визнав, просив суд застосувати термін позовної давності, оскільки термін позовної давності визначений кредитним договором в п`ять років сплив ще у 2013 році, а банк звернувся до суду лише у 2016 році.

В зв`язку з чим позивачем пропущено термін позовної давності та строк звернення із позовом до суду. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до наступного.

Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

На підтвердження того, що між банком і ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту, позивачем приєднано до матеріалів справи анкету позичальника, яка разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичними особам, Тарифи становлять кредитний договір.

Як вбачається з анкети позичальника укладеної між ПАТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_2 , останній отримав кредит в розмірі 1876 грн. 50 коп. зі сплатою 15 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 15 по 20 число кожного місяця, позичальник щомісячно повинен сплачувати по 210 грн. 98 коп. Термін кредитного договору складає 24 місяці, та діє з 19 чевня 2007 року по 19 червня 2008 року включно.

Позивач посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого у нього станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість за відсотками за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року в сумі 17123 грн. 79 коп., звернувся до суду із даним позовом і просив суд стягнути вказану суму з відповідача.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців до 19 червня 2008 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом вже після спливу позовної давності.

Своє клопотання обґрунтував тим, що згідно кредитного договору ОСОБА_2 повинен був повернути кредит до 19 червня 2008 року включно, оскільки термін позовної давності починається з дати коли особа дізналась про порушене право, то саме з цього дня і слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. Відповідно термін звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом сплив у 2013 році, а до суду позивач звернувся лише - 16 листопада 2016 року.

Крім того, кінцевим терміном повернення боргу є 19 червня 2008 року, після спливу цього строку позивач не мав права нараховувати штрафних санкцій. Однак, в розрахунку заборгованості вказано, що відсотки за кредитом банк продовжував нараховувати вже поза межами погодженого строку кредитування, а саме з 10 листопада 2011 року по 10 листопада 2016 року, тобто аж до звернення з позовом до суду. Таким чином банк просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по відсотках за кредитниим договором від 19 червня 2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту в сумі 17123 грн. 79 коп., яку не мав прав нараховувати через збіг терміну позовної давності.

Згідно до ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

3 квітня 2018 року представник відповідача, адвокат Онученко С.П. надав до суду заяву про застосування позовної давності та вона була прийнята судом (а.с.82-83).

Судом встановлено, що факт укладення кредитного договору між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 , умови та строки сплати і повернення коштів, а також термін позовної давності у п`ять років, погоджено сторонами, дані обставини сторонами визнано в судовому засіданні, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Як вбачається з позовної заяви (а.с.4 зворот) та уточненої позовної заяви (а.с.122) позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором № CSXRR605420706 від 19 червня 2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року.

Як вбачається з анкети позичальника від 19 червня 2007 року (а.с.5) ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Приват Банк» кредитний договір терміном з 19 чеврня 2007 року по 19 червня 2008 року включно та зобов`язався повернути кредитні кошти в повному обсязі до вказаної дати.

Відповідно до пп. 5.5 (відповідальність стрін) Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), які разом із підписаною ОСОБА_2 анкетою позичальника складає кредитний договір термін позовної давності по вимогам стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором, встановлюються сторонами тривалістю 5 років (а.с.9).

Такий термін позовної давності погоджено сторонами у письмовому вигляді та визнано в ході судового засідання та доказуванню не підлягає.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановилено, що 19 червня 2007 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 24 місяці, тобто до 19 червня 2008 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 1876 грн. 58 коп., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 15 по 20 число кожного місяця кошти у сумі 170 грн. 60 коп. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців до 19 червня 2008 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості за договором № СSХRR 605420706 від 19 червня 2007 року, укладеного між Приват Банком та ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2016 року, наданого позивачем до позовної заяви (а.с.10) і уточненої позовної заяви (а.с.123) вбачається, що відповідачем умови договору виконані належним чином не були, заборгованість та відсотки ним не сплачені.

Однак з вказаних вище розрахунків вбачається те, що ОСОБА_2 було нараховано заборгованість за відсотками за період з 10 листопада 2011 року по 10 листопада 2016 року, тобто після закінчення дії кредитного договору - 19 червня 2008 року.

Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України

позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст.256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України.

Таким чином позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_2 відсотків за період з 10 листопада 2011 року по 10 листопада 2016 року (після закінчення строку кредитування - 19 червня 2008 року) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 році у справі №14-10цс18.

У ст.1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення відсотків, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому застосування судом позовної давність до цих вимог є безпідставним.

За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за кредитним договором укладеним 19 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 після закінчення строку дії кредитного договору (19 червня 2008 року), а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №175/4753/15-ц від 06 лютого 2019 року.

В зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, відповідно і вимога про стягнення судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 207, 526, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України та ст. 4, 5, 12, 13, 76, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 серпня 2020 року. Головуючий: В. О. Прилуцький