Головуючий у 1-й інстанції Яненко Г.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря Галстяна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 та Чердаклі Сергія Георгійовича

на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Яненко Г.М., повний текст рішення складено 13 березня 2020 року,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича,

про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання неправомірними дій, визнання заповітів недійсними, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом недійсним і скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2017 року ОСОБА_1. звернулась до суду із даним позовом, уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи (т. 1 а.с. 76-83). В обгрунтування заявлених вимог посилалася на наступні обставини.

З травня 1962 року позивачка проживала разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4, разом ведучи спільне господарство, будуючи будинок і господарчі споруди, придбаваючи спільне майно.

ОСОБА_4. у 1976 році отримав травму голови, переніс трепанації черепу, через що визнаний інвалідом другої групи. 06 травня 2014 року ОСОБА_4. тяжко захворів, у нього стався інсульт, який зробив його немічним, він не міг самостійно рухатися, мав порушення мовлення, не міг читати. Позивачка впродовж його хвороби та до смерті возила його до лікарні, викликала лікарів, доглядала. В травні 2014 року ОСОБА_4. попросив викликати нотаріуса для оформлення заповіту. Секретарем Підубненської сільської ради за місцем її із ОСОБА_4. проживання за адресою: АДРЕСА_1 в присутності декількох сусідів, її чоловік зробив заповіт, зареєстрований під № 11 від 30.05.2014р., яким заповідав будинок і все належне чоловікові майно - позивачці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. помер.

З довідки Піддубненської сільської ради від 31.03.2017р. їй стало відомо, що 30.05.2014 року ОСОБА_4 начебто було підписано два заповіти:

- перший - складений о 9год. 20хв. та зареєстрований під № 10 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненської сільської ради, яким ОСОБА_4. заповів земельну ділянку розміром 3,990 га ріллі, яка належала йому на підставі державного акту на право власності серії ЯБ № 472442 від 10.02.2006р., розташовану на території Піддубненської сільської ради, ОСОБА_3.;

- другий - складений також о 09 годині 20 хвилин та зареєстрований під № 11 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненської сільської ради, яким ОСОБА_4. заповів житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарчих будівель та все майно, яке належить йому, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалась, і все те, що буде належати йому на день смерті, їй - ОСОБА_1.

У 2017 році їй стало відомо, що ОСОБА_3. отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,99га за заповітом ОСОБА_4, проте, заповідач не підписував заповіту на імя ОСОБА_3. і не міг цього зробити, оскільки ОСОБА_3. не був для ОСОБА_4 ані родичем, ані другом. З цього приводу, а саме з приводу підроблення ОСОБА_3. заповіту від імені ОСОБА_4, що скористався необізнаністю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5., яку та уповноважила оформити спадок, позивачка 07.06.2017р. зверталась до правоохоронних органів із заявою про скоєння відносно неї шахрайських дій за ч. 1 ст. 190 КК України, за якою було відкрито кримінальне провадження.

Приватний нотаріус Гуков О.В. 28.07.2017р. на її заяву про відкриття спадщини на земельну ділянку відмовив у виконанні нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,99га з мотивів наявності заповіту на цю земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3.

При оформленні заповітів № 10 і № 11, які є в матеріалах спадкової справи, і не відповідають змісту того заповіту, який дійсно був складений заповідачем на все майно на ім'я ОСОБА_1, були порушені вимоги ст. 1247 ЦК України щодо форми і процедури посвідчення заповітів, а саме: в заповітах немає місця їх складання, час складання двох заповітів збігається, заповіти не було посвідчено в присутності двох свідків, оскільки ОСОБА_4. не міг його підписати - заповідач після травми голови у 1976 році, перенесених трепанацій черепу і інсульту був обмежений в русі, інколи приходив до тями, мав порушення мовлення, він взагалі не міг читати, тексти заповітів йому було зачитано без підписів свідків; в обох заповітах не вказано підстави повноважень ОСОБА_6 Також було зачитано тільки один заповіт вголос секретарем сільської ради ОСОБА_6, а не ОСОБА_4 і не підтверджено це заповідачем письмово, що є порушенням вимог ст. 1248 ЦК України, а другий заповіт на ім'я ОСОБА_3. не зачитувався. Підпис ОСОБА_4 у заповіті на ім'я ОСОБА_3. підроблений. Нотаріус, видавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3., грубо порушив вимоги ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України.

В остаточній редакції позовних вимог просила:

- встановити факт проживання її з ОСОБА_4. однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 02.05.1962р. по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.;

- визнати дії Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в особі ОСОБА_6 щодо оформлення заповітів від імені ОСОБА_4 під № 10 від 30.05.2014 року та під № 11 від 30.05.2014 року неправомірними та визнати ці заповіти недійсними;

- визнати дії приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. щодо відкриття спадкової справи за заповітом та реєстрації у Єдиному державному реєстрі права власності за заповітом на ім'я ОСОБА_3. неправомірними;

- визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним, як видане ОСОБА_3., який не мав права на спадкування, та скасувати реєстрацію 12.05.2015р. його права власності на земельну ділянку (пай) у розмірі 3.990га ріллі, розташованої на території Поддубненської сільської ради, під кадастровим номером :02:001:0250;

- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на земельну ділянку (пай) у розмірі 3.990 га ріллі, розташовану на території Піддубненської сільської ради, кадастровий номер :02:001:0250, оскільки вона за судовим рішенням визнана особою, що проживала разом із заповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і як спадкоємець першої черги, та за відсутності інших спадкоємців у ОСОБА_4, має право на спадкування майна, належного за життя ОСОБА_4, за законом.

Вважає, що строки звернення до суду із даним позовом, поданим 04.08.2017р., оскільки про порушення свого права, зокрема, на успадкування земельної ділянки площею 3,99га, довідалася лише у березні 2017 року.

В запереченнях приватний нотаріус Великоновосілківського районного нотаріального округу Гуков О.В. (т. 1 а.с. 45) поінформував про звернення до нього 16.01.2015р. із заявою № 16 ОСОБА_3., як спадкоємця ОСОБА_4 за заповітом № 10 від 30.05.2014р., і в той же день - звернення із заявою № 17 ОСОБА_5. про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок її довірителю за довіреністю ОСОБА_1., яка є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_4 № 11 від 30.05.2014р. Ним перевірено реєстрацію цих заповітів та заведено спадкову справу за № 13/2015 від 16.01.2015 року, з`ясовано відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, відсутність осіб, що мають прво на обов'язкову частку у спадщині. Після спливу шестимісячного строку за заявою ОСОБА_3. від 12.05.2015 року №149 ним було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку і внесено до вдповідних реєстрів.

В своїх запереченнях Піддубненська сільрада (т. 1 а.с. 93, т.2 а.с. 134-135) наголошує на невідповідності дійсності заявлених позовних вимог. Зазначається процедуру посвідчення 30.05.2014 року секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області ОСОБА_6 оспорюваних заповітів під реєстровими №№ 10 і 11 з дотриманням вимог Закону України Про нотаріат, Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, в повному обсязі, зокрема: здійснення повноваженою особою ради на вчинення нотаріальних дій перевірки дійсних намірів заповідача - складання заповіту і відповідність їх змісту волі ОСОБА_4, вручення заповідачу других примірників заповітів і його підпис про отримання цих документів в Реєстрі вчинення нотаріальних дій.

У відзиві ОСОБА_3. на позовну заяву ( т. 1 ас. 100-105) викладено доводи незгоди із заявленими вимогами про встановлення факту факту проживання позивачки із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А також йдеться про складання на його ім'я заповіту ОСОБА_4, яким йому залишено у спадок земельну ділянку площею 3,99га. На підставі заповіту після смерті заповідача він звернувся до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. з заявою при прийняття спадщини, надавши оригінал заповіту № 10 на розпорядження земельною ділянкою площею 3,99га. В той же день із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я ОСОБА_1, до того ж нотаріуса звернулася представник позивачки - ОСОБА_5., також надавши оригінал заповіту під реєстровим № 11, в якому міститься розпорядження стосовно тільки житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки при ньому. Копія доданого позивачкою до позову заповіту від 30.05.2014 року за реєстровим № 11 не відповідає оригіналу, який наданий нотарісу і міститься в матеріалах спадкової справи, достовірність його викликає сумніви. Наявні в матеріалах спадкової справи заповіти № 10 і № 11 зареєстровані в Спадковому реєстрі і відповідають вимогам законодавства, підстави для визнання їх недійсними відсутні. Дії секретаря Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області ОСОБА_6 і приватного нотаріуса Гукова О.В. при оформленні спадщини є правомірними. Його право власності на успадковану земельну ділянку оформлено і зареєстровано на законних підставах.

В ході розгляду справи представниками ОСОБА_1 - ОСОБА_2. і Чердаклі С.Г. надано відповідь на відзиви ОСОБА_3., сільради (т. 1 а.с. 213-224, т. 2 а.с. 111).), а також подані письмові пояснення позивачки ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 116-123), в яких вона вказує, що оригінал заповіту № 11 щодо заповідання їй всього майна ОСОБА_4, копію якого вона долучала до позовної заяви (т. 1 а.с а.с. 120) зник, але на вимогу її представника секретар сільради ОСОБА_6. видала, в числі інших документів, засвідчену належних чином і копію зниклого з діловодства заповіту № 11 всього майна на ім'я ОСОБА_1, завіреного підписом ОСОБА_6 з примірника, що мався в раді (т. 1 а.с. 177, 184, 184зв), і тим самим, вона вбачила ознаки шахрайських дій відносно неї і підробки заповітів, з приводу чого звернулася до правоохоронних органів.

У відзиві Піддубненської сільради (т. 2 а.с. 134) йдеться про процедуру посвідчення двох заповітів № 10 і № 11 повноважною особою органу місцевого самоврядування у приміщенні сільської ради і відповідність їх форми вимогам законодавства, а їх змісту - волі заповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ОСОБА_3., приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. про визнання заповіту недійсним, скасування права власності за заповітом, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, встановлення факту проживання однією сім'єю, задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 01.01.2004р. і до смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково (лише в частині визнання факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловіка і жінки ОСОБА_1 і ОСОБА_4), суд першої інстанції в частині заявлених вимог, в яких позивачці відмовлено, керувався положеннями ст.ст. 203, 1235, 1247 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами оргнаів місцевого самоврядування, виходив з того, що наведені в позові доводи, не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, не представлено позивачем оригіналу більш пізнього заповіту № 11 про передачу у спадок ОСОБА_1. усього належного ОСОБА_4 майна, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, а воля заповідача втілена у його підписах в заповітах №№ 10 і 11, що маються в матеріалах спадкової справи, не спростована експертними висновками (відповідного клопотання не заявлялося). Відображений в медичних документах стан здоров'я заповідача суд вважав не достатнім доказом фізичної неспроможності заповідача виявити істинну волю при складенні заповітів. Тому, підстави для визнання недійсними заповітів № 10 від 30.05.2014 року та № 11 від 30.05.2014 року відсутні. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання заповітів недійсними, у їх задоволенні суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. та її представники ОСОБА_2. та Чердаклі С.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга (т. 3 а.с. 138-149) вмотивована доводами, аналогічними тим, що викладені в позовній заяві. Зокрема, наголошено, що при оформленні заповіту були порушені вимоги ст. 1247 ЦК України щодо форми і процедури посвідчення заповітів, а саме: в заповіті немає місця його складання, час складання двох заповітів збігається, заповіти не було посвідчено в присутності двох свідків, оскільки ОСОБА_4. за станом здоров'я не міг їх підписати; в обох заповітах не вказано підстави повноважень секретаря сільської ради ОСОБА_6, що їх посвідчила; було зачитано тільки один заповіт вголос ОСОБА_6, а не безпосередньо заповідачем ОСОБА_4, з огляду на підготовлений друкований текст заповітів, і ним цей факт не засвідчено письмово, що є порушенням вимог ст. 1248 ЦК України; другий заповіт на ім'я ОСОБА_3. взагалі не зачитувався; підпис ОСОБА_4 у заповіті на ім'я ОСОБА_3. підроблений; нотаріальні дії з посвідчення заповітів оплачені за квитанцією тільки після смерті ОСОБА_4; у Книзі реєстрації нотаріальних дій не міститься підпису ОСОБА_4 про отримання примірників цих заповітів; оспорювані заповіти № 10 і № 11 зареєстровані у реєстрі речових прав аж через півроку після їх посвідчення і вже після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. спадкодавця ОСОБА_4 - тільки 05.12.2014р. Численні допитані в суді свідки повідомили про один аркуш заповіту і що у його змісті було відображено волю заповідача на передання будинку і всього майна саме ОСОБА_1., у якої в день посвідчення заповіту був день народження. Крім того, сторона позивача вказує на учинення приватним нотаріусом Гуковим О.В. низки порушень: прийняття заяви про відкриття спадщини не особисто від ОСОБА_1, а від її представника, в повноваженнях якого з відповідних реєстрів нотаріус не впевнився; не повідомлення позивачки про наявність іншої особи, на яку складено інший заповіт № 10; заведення спадкової справи на підставі заяви ОСОБА_3., що був орендарем спірної земельної ділянки площею 3,99га і скористався наявним в нього тоді державним актом на це майно; безпідставне видання відповідачеві ОСОБА_3. свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 10, який за своєю формою і дефектом процедури посвідчення є нечинним. Відзначають резонансні в районі події, висвітлені у газеті щодо придбання орендарем ОСОБА_3. 16 земельних ділянок у власність у незаконний спосіб, по частинах з яких він повернув державні акти людям.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Гуков О.В. (т. 3 а.с. 234-239) наголошує на безпідставності доводів апеляційної скарги і законності ухваленого рішення суду. Зазначає, що 16.01.2015р. спадкоємцем ОСОБА_3. і представником спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_5. було надано оригінал свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4, довідку про місце проживання спадкодавця № 10 - витребувати відомості органу реєстрації цивільного стану щодо місця проживання заповідача з цього приводу були відсутні; по надходженні заяв спадкоємців ним перевірено чинність поданих заповітів з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру; не відповідають дійсності доводи позовної заяви і апеляційної скарги позивача про наявний в нього в матеріалах спадкової справи оригінал заповіту на ім'я ОСОБА_1 на будинок і на все майно; за відсутності спадкоємців, що мали право на обов'язкову частку у спадщині, ним було видано 12.05.2015р. ОСОБА_3. свідоцтво про право на частину спадщини - земельну ділянку площею 3,9862га кадастровий номер :02:001:0250; відсутність волевиявлення заповідача мало бути доведено почеркознавчою експертизою, про яку стороною позивача в суді не заявлялося; ухвалені ним постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1. нею не оскаржені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3. - ОСОБА_7 (т. 4 а.с. 22-26), наголошуючи на законності рішення суду першої інстанції, зазначає, що: факт існування ще одного заповіту під номером 11 не знайшов свого підтвердження в суді першої інстанції, адже оригінал його так і не був наданий суду першої інстанції; секретарем сільради посвідчено два заповіти № 10 і № 11, доказів у спростування волі заповідача стороною позивача не надано, зокрема експертних висновків з цього приводу; за медичними документами у заповідача «речь смазанная, артикуляция нарушенная», що спростовує твердження позивача про неможливість взагалі підписання заповітів ОСОБА_4; посилання на посвідчення заповітів поза межами приміщення ради вважає неспроможними; позивач обрала неналежний спосіб захисту, бо нікчемний правочин є недійсним в силу закону і не вимагається визнання його недійсним в судовому порядку; вимога про визнання права власності на спадкове майно також не відповідає вимогам закону, бо то є дискреційними повноваженнями державних реєстраторів; ОСОБА_3. на законних підставах звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту ОСОБА_4 поряд із представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5. і подали свідоцтво про смерть заповідача, довідку про місце відкриття спадщини, примірники заповітів № 10 і № 11, на підставі чого нотаріус законно відкрив спадкову справу, а згодом у травні 2015 року спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3. було видано свідоцтво № 174 про право на спадщину - успадковану земельну ділянку площею 3,99га.

У відзиві на апеляційну скаргу голова Піддубненської сільської ради (т. 4 а.с. 58-60) вказує на законність форми і процедури посвідчення заповітів № 10 і № 11 повноважним секретарем сільради ОСОБА_6 в приміщенні органу місцевого самоврядування; власноруч особисто підписані ОСОБА_4 заповіти експертними висновками не спростовані; обидва заповіти зареєстровано в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, що засвідчено підписами ОСОБА_4; порушення секретарем сільради правил формування нарядів, рівно як і несвоєчасне внесення відомостей про заповіти до реєстрів, не є підставою недійсності заповітів і не є свідченням викривлення волі заповідача.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається за участю представників позивачки - ОСОБА_2., Чердаклі С.Г., які підтримали доводи скарги, за участю представника відповідача ОСОБА_3. - ОСОБА_7., яка заперечувала проти задоволення скарги, та у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивачки ОСОБА_1, від якої надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, співвідповідачів - ОСОБА_3. представника Піддубненської сільської ради, приватного нотаріуса Гкова О.В., від яких надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність (т. 3 а.с. 150, т. 4 а.с. 26зв., 36, 56, 84, 89, 123, 129), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Рішення в частині задоволення позову за вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу сторонами не оскаржується і апеляційним судом в силу ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, зокрема з 01 січня 2004 року і до смерті ОСОБА_4 (рішення суду в даній частині не оскаржується).

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4. помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (т. 1 а.с. 21, т. 2 а.с. 4).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990га, кадастровий номер :02:001:0250, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акта серії ЯБ № 472442 на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 472442 (т. 1 а.с. 56, т. 2 а.с. 20).

Згідно заповітів, які містяться в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. (т. 2 а.с. 1-34), 30.05.2014 року останнім було складено два заповіти, якими він зробив розпорядження на випадок своєї смерті, що посвідчені секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області ОСОБА_6, діючої на підставі рішення Піддубненської сільської ради № 2 від 15.01.2014р. (т. 1 а.с. 106):

- заповіт за реєстровим № 10, за яким спадкодавець заповів свою земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990га, кадастровий номер :02:001:0250, розташовану на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ОСОБА_3. (т. 1 а.с. 22, т. 2 а.с. 9);

- заповіт за реєстровим № 11, за яким спадкодавець заповів свої житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1. (т. 1 а.с. 23, т. 2 а.с. 10).

16.01.2015 року із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. звернулись ОСОБА_3. і ОСОБА_5., яка діяла в інтересах спадкоємця ОСОБА_1 на підставі довіреності від 15.01.2015р. (т. 1 а.с. 24, т. 2 а.с. 2, 3).

Постановою приватного нотаріуса Гукова О.В. від 12.05.2015р. № 176/02-31 ОСОБА_1. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на будинок (т. 1 а.с. 24 зворот).

Одночасно з цим, приватним нотаріусом Гуковим О.В. в той же день 12.05.2015р. на ім`я ОСОБА_3. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990 га, кадастровий номер :02:001:0250, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстровано в реєстрі за № 174 (т. 2 а.с. 32).

Крім того, судом першої інстанції з історії хвороби № 1474 встановлено, що ОСОБА_4. перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЦРЛ з 08.05.2014 р. по 21.05.2014 р. з приводу стану після ішемічного інсульту (06.05.2014 р.), згідно якої вбачається, що останній на запитання відповідає вірно, мова змазана, відсутність руху в кінцівках ліворуч (т. 1 а.с. 31).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню (в оскаржуваній частині) з подальшим постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1234 ЦК України - право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За положеннями ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч. 1). Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (ч. 2).

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно із ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про нотаріат № 3425-ХІІ від 02.09.1993р. в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі за текстом - Закон № 3425-ХІІ): нотаріус зобов'язаний, серед іншого: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно із ст. 63 Закону № 3425-ХІІ: нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом

публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

За положеннями ч. 2 ст. 41 Закону № 3425-ХІІ нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні

дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону Про нотаріат: нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

За змістом ст. 52 цього Закону № 3425-ХІІ про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 2.12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011р. за N 1298/20036 (далі - Порядок № 3306/5): усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (додаток № 15) у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України Про нотаріат та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010р. № 3253/5, зареєстрованими в Мінюсті 23.12.2010р. за № 1318/18613 (далі за текстом - Правила № 3253/5).

У пункті 1.2 розділу I цього Порядку № 3306/5 зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_2") (пункти 2.1 розділу II Порядку).

Згідно із п. 2.2 Порядку № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів.

Розділом ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку № 3306/5 визначено порядок посвідчення заповіту, зокрема, наступне.

За п. 1.3 посадові особи органу місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону.

У абз. 4, 5,6 пункту 1.4. розділу III цього Порядку зазначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

А згідно із абз. 7 п. 1.4 розділу III Порядку№ 3306/5: якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків… Текст заповіту має містити відомості про особи свідків… Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може

бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними упункті 2.6 розділу II цього Порядку.

За п. 1.8 розділу ІІІ Порядку № 3306/5 заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток № 16).

Згідно із п. 7.17 Правил ведення нотаріального діловодства N 3253/5: у Реєстр вноситься запис про вже вчинену нотаріальну дію, тобто після підписання нотаріусом оформлюваного документа та проставлення печатки. За п. 7.43: у графі 6 зазначається сума стягнутого державного мита(при вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом) чи отриманої плати (при вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом). Ця графа заповнюється нотаріусом після надання особою, для якої вчиняється нотаріальна дія, квитанції про сплату державного мита або після внесення оплати за вчинення нотаріальної дії і до проставлення цією особою підпису в графі 7.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 ( в редакції станом на момент відкриття спадкової справи 16.01.2015р.): перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника… Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами… За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо обсягу повноважень уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної або юридичної особи, від імені якої діє представник.

Згідно із п.п. 1, 2 глави 6 Порядку № 296/5: нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

За положеннями п.п. 3.3, 3.6 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5: заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Згідно із п. 2.6 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Мінюсту України 07.07.2011 N 1810/5, зареєстрованого в Мінюсті України 11 липня 2011 р. за N 831/19569: заяви за формою, наведеною в додатках 1-9 (додаток № 1 - «Заява про державну реєстрацію заповітів та спадкових договорів» za831-11), подаються (надсилаються) Реєстратору: у день вчинення відповідної нотаріальної дії.

По даній справі встановлено існування трьох примірників заповітів з друкованим текстом від імені заповідача ОСОБА_4, що є квінтесенцією виниклого спору. Так, одним із заповітів за реєстровим № 10 від 30.05.2014р., посвідченим секретарем Піддубненської сільради ОСОБА_6, яким ОСОБА_3. заповідалась земельна ділянка площею 3,99га (т. 1 а.с. 22, 186, т. 2 а.с. 9). Крім того, виявлено два примірники не аутентичних заповітів за реєстровим № 11 від 30.05.2014р. - одним з яких, посвідченим секретарем Піддубненської сільради ОСОБА_6, і долученим до матеріалів спадкової справи, відкритої приватним нотаріусом Гуковим О.В., заповідалося ОСОБА_1. житловий будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку для обслуговування цього будинку з господарськими будівлями (т. 1 а.с. 185, т. 2 а.с. 10), а другий заповіт за реєстровим № 11 від 30.05.2014р., копія якого і відповідність з оригіналом документу (заповіту) засвідчена секретарем Піддубненської сільради ОСОБА_6, за яким ОСОБА_4. заповідав ОСОБА_1. житловий будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку для обслуговування цього будинку з господарськими будівлями, та все майно, яке належить заповідачу, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і все те, що належатиме заповідачеві на день смерті (т. 1 а.с. 23, 184).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Підставою для відмови в задоволенні позову стало ненадання ОСОБА_1 доказів на підтвердження існування оригіналу більш пізнього заповіту № 11 про передачу їй у спадок усього належного ОСОБА_4 майна з чого б воно не складалось і де б не знаходилось.

При цьому суд не зважив на доводи позивачки в її письмових поясненнях і її представників, в тому числі озвучених в суді, зокрема, щодо природи виникнення примірника заповіту № 11 на ім'я ОСОБА_1, якій ОСОБА_4. заповідав все належне йому майно, а також не врахував зібрані по справі письмові докази, пояснення допитаних свідків, не проаналізував форму і процедуру посвідчення оспорюваних заповітів.

Так, стороною позивача стверджується існування заповіту № 11 на ім'я ОСОБА_1 на все належне ОСОБА_4 майно, що було в копії долучено до позовної заяви (т. 1 а.с. 23) і згодом оригінал якого, що мався в сільраді, засвідчено в копії 12.02.2018р. секретарем Піддубненської сільради ОСОБА_6 і представлено до суду (т. 1 а.с. 184, 184зв.). Тим самим було засвідчено справжність підпису заповідача на оригіналі документу, стверджено про відсутність підчисток, дописок, закреслених слів, незастережених виправлень або інших особливостей в його тексті, що відповідає вимогам п. 2.11 розділу ІІ і Додатку № 6 Порядку 3306/5 (в редакції станом на час посвідчення копії заповіту). При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_6. підтвердила засвідчення нею копії такого тексту заповіту на вимогу представника ОСОБА_1 під моральним тиском.

Приймаючи рішення, суд не зважив на відсутність доказів вчинення тиску на посадову особу сільради, якою засвідчено вірність копії з оригіналом документа. Під присягою у якості свідка ОСОБА_6. відмовилась давати свідчення, тим самим не підтвердила в процесуальний спосіб об'єктивності вищенаведених нею обставин в даній частині.

Такі пояснення секретаря сільради свідчать про те, що другий екземпляр заповіту № 11 (з іншим змістом) існував, з чого і була зроблена копія, згодом представлена до суду.

При цьому, посвідчуючи копію заповіту № 11, видану на вимогу представника спадкоємиці ОСОБА_1 - ОСОБА_2., з відмінним за суттю текстом заповіту від того, що мається в матеріалах нотаріальної справи, секретар сільради ОСОБА_6. мала діяти за алгоритмом, унормованим п. 2.17 розділу ІІ Порядку 3306/5, за яким від неї вимагалося негайне повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, надіслання поданого документу до експертної установи (експерта) для проведення експертизи (у випадку сумніву у справжності поданого документа), а у випадку допущеної нею помилки при вчиненні нотаріальної дії з посвідчення заповіту № 11 або виявлення невідповідності цієї дії законодавству - обов'язково повідомити про це осіб, стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Проте, в позасудовому порядку не вжито заходів зі скасування нотаріальних дій щодо посвідчення секретарем сільради ОСОБА_6 заповіту № 11 з різним, не аутентичним змістом в двох примірниках.

Поза увагою суду залишились доводи позивача щодо фальсифікації спадкової справи, підробки заповіту секретарем сільради ОСОБА_6 і приватним нотаріусом Гуковим О.В., результатом чого стало шахрайське заволодіння земельним паєм ОСОБА_4, і відповідні відомості щодо тривання досудового слідства по ініційованих ОСОБА_1 кримінальних провадженнях за ч. 1 ст. 190 КК України № 0000368 та за ч. 1 ст. 366 КК України № 0000095 (т. 1 а.с. 28, т. 2 а.с. 86-87).

Досліджуючи долучені до матеріалів справи в копіях матеріали спадкової справи (т. 2 а.с. 1-34), колегією суддів виявлено низку дефектів форми і процедури посвідчення заповітів оспорюваних заповітів № 10 і № 11, що мало істотне значення для вирішення спору, але на що суд першої інстанції в достатньому обсязі не звернув уваги, не надавши аргументам сторін належної оцінки.

Щодо засвідчення тексту заповітів підписом заповідача

Встановлено, що тексти оспорюваних заповітів ОСОБА_4 за реєстровими номерами 10 і 11 від 30.05.2014р. виконані за допомогою загальноприйнятих технічних засобів шляхом друкування на комп'ютері в приміщенні сільради, як не заперечується сторонами.

Відтак, положення ст. 1248 ЦК України, абзаців 4, 5, 6 пункту 1.4. розділу III Порядку № 3306/5 вимагали засвідчення заповідачем під текстом друкованого заповіту власноруч написаної вказівки про прочитання уголос тексту заповіту заповідачем і його підписання.

Натомість, секретарем сільради ОСОБА_6 не виконані вказані нормативні вимоги, результатом чого стало оформлення заповітів № 10 і № 11 з підписом, що є коротким автографом, очевидно відмінним в цих двох заповітах, і який не супроводжувався написанням прізвища, ім'я, по батькові особи, що поставила підпис, що мало б відповідати вимогам ч. 1 ст. 28 ЦК України і загальноприйнятим нормам оформлення будь-яких заяв від імені особи. І в заповітах ОСОБА_4 особисто не зазначено, що ним зміст текстів цих заповітів прочитано вголос, що унеможливлює погодитись із твердженнями відповідачів про висловлення заповідачем саме такої волі стосовно посмертної юридичної долі декількох об'єктів нерухомого майна.

Відзначення в посвідчувальних написах в заповітах №№ 10 і 11 секретарем Піддубненської сільради факту прочитання заповідачем вголос текстів цих заповітів не є належним підтвердженням прочитання вголос обсягу розпоряджень саме заповідачем ОСОБА_4 В суді першої інстанції секретар сільради ОСОБА_6. відмовилась від давання свідчень під присягою, чим не підтвердила факту прочитання заповітів заповідачем вголос.

Беручи до уваги відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України усталену практику Верховного Суду, зокрема втілену у постанові від 27.11.2019р. у справі № 553/330/17, за обставин, коли заповідач самостійно не могла прочитати заповіт, він повинен був їй прочитаний в присутності двох свідків, які повинні були засвідчити його складання.

Проте, у даній справі за відсутності об'єктивних беззаперечних даних про прочитання всіх чотирьох примірників заповітів ОСОБА_4 вголос, про що аналіз доказів викладено нижче (медичні документи щодо стану здоров'я заповідача, пояснення свідків, письмові матеріали), тексти заповітів мали бути прочитані в присутності двох свідків із засвідченням факту складання заповітів, чого фактично не сталося.

Тож, короткий підпис (автограф) особи без визначення імені підписанта, поряд з іншими нижчепереліченими численними дефектами форми і процедури посвідчення оспорюваних заповітів, зважаючи на загальний обсяг представлених сторонами доказів у даній справі, не є достатніми доказами в розумінні ст. 80 ЦПК України, які дають змогу дійти стверджувального висновку про дійсність намірів заповідача і наявність в нього вільного волевиявлення на передання після його смерті у власність ОСОБА_3. - земельної ділянки площею 3,99га, а у власність ОСОБА_1 - жилого будинку АДРЕСА_1 із земельною ділянкою для його обслуговування.

Щодо місця посвідчення заповітів

В суді першої інстанції секретар Піддубненської сільради ОСОБА_6., що безпосередньо посвідчила оспорювані заповіти №№ 10 і 11, пояснювала, що ОСОБА_4. 30.05.2014р. зайшов своїми ногами до її кабінету в сільраді, заперечувала, що заповідач був лежачо хворим. Вона провела з ним бесіду, ОСОБА_4. подав оригінал державного акту на землю, свій паспорт, балакав, відповідав на запитання. Вона впевнилась, що заповідач є дієздатною особою. Почали складати заповіти, текст яких вона виготовила на своєму комп'ютері. ОСОБА_4. особисто прочитав вголос складені нею тексти заповітів №№ 10 і 11, він сказав, що написати прізвище, ім'я, по батькові йому важко. Посвідчувала ці заповіти в приміщенні ради 30.05.2014р. ОСОБА_4. ставив підпис в книзі реєстрації нотаріальних дій. Посвідчення заповіту відбулося без сплаченого держмита, оскільки вона пожаліла заповідача, як людину похилого віку. До відповідного реєстру протягом передбаченої законодавством доби вона не внесла відомості про вчинену нею нотаріальну дію з посвідчення заповітів, не пам'ятає чому. З приводу посвідчення нею копії заповіту № 11 ОСОБА_4 щодо заповідання ОСОБА_1. жилого будинку із земельною ділянкою і всього майна ОСОБА_6. вказала, що засвідчила вірність копії (т. 1 а.с. 184, 184зв.) під тиском представника позивачки (матеріали звукозапису перебігу судових засідань від 04.04.2018р. 03.12.2018р., 15.01.2019р. і відповідні їм протоколи судових засідань т. 2 а.с. 52 т. 2 а.с. 219зв., 239-240, т. 3 а.с. 58-71, 74-76, 79-82).

Але пояснення секретаря сільради ОСОБА_6, що відмовилась надавати свідчення під присягою, в частині прочитання текстів заповіту вголос, посвідчення заповітів за особистої присутності ОСОБА_4 в приміщенні органу місцевого самоврядування спростовуються комплексом здобутих у справі доказів, які були в розпорядженні суду першої інстанції, але ним не надана належна оцінка всупереч вимогам ст. 89, ч. 5 ст. 263, п.п.1, 2 ч. 1 ст. 264, п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

Так, суд врахував відомості перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні впродовж 08.05.2014р.-21.05.2014р. (стан після ішемічного інсульту) і стан його здоров'я, при якому у заповідача мова змазана, відсутність руху в кінцівках ліворуч (т. 1 а.с. 31). На підставі цих даних суд вважав ці докази не достатніми для твердження про фізичну його неспроможність викласти своє волевиявлення.

Але, судом зосереджено увагу на вибіркових характеристиках стану здоров'я заповідача. Зокрема, поза увагою суду залишились сукупні відомості індивідуальної картки амбулаторного хворого, посмертного епікризу, записів відвідування ОСОБА_4 сімейним лікарем, з яких вбачається у нього низка захворювань у часі, зокрема: струс та ушиб головного мозку, ішемічний інсульт (06.05.2014р.) з глибоким лівостороннім геміпарезом, частковою моторною афазією внаслідок церебрального атеросклерозу, артеріальна гіпертензія; причина смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. (через понад 2 місяці після посвідчення оспорюваних правочинів) - хронічна судинно-мозкова недостатність, церебросклероз з гіпертензією. Станом на травень 2014 року, коли 21 травня ОСОБА_4. був виписаний з лікарні додому і через 9 днів були посвідчені заповіти, лікарями окреслено: фізично положення ОСОБА_4 в ліжку вимушене на спині, самостійно не перевертається, загальмований стан, мова утруднена, ліва частина тіла не рухається (т. 1 а.с. 30, 31, 147-150 із роздруківкою т. 2 а.с. 166-169).

Крім того, такі пояснення секретаря сільради ОСОБА_6 спростовуються поясненнями численних свідків, що підтвердили присутність ОСОБА_6 біля хворого ОСОБА_4 в його будинку в день народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. і зачитування вголос текстів заповітів саме секретарем сільради, а не особисто ОСОБА_4, що мав загалом утруднене мовлення станом на момент учинення цієї нотаріальної дії.

Сусідка позивачки - ОСОБА_8 (пояснення в судовому засіданні протокол т. 2 а.с. 239-240 і матеріали звукозапису і долучені письмові пояснення т. 1 а.с. 200-201), будучи допитаною у якості свідка, повідомила про те, що: з початку травня 2014 року після інсульту ОСОБА_4. був лежачим, вона допомагала ОСОБА_1. його повертати, доглядати; в день народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2. із села Піддубне в с. Карла Маркса привезли секретаря сільради ОСОБА_6 для посвідчення заповіту на все майно на ОСОБА_1.; через нещільно закриті двері вона чула зачитування ОСОБА_6 українською мовою одного заповіту на все майно на ОСОБА_1, текст його вона потім бачила в будинку на підвіконні (т. 1 а.с. на а.с. 23); їй відомо, що ОСОБА_1. віддала державний акт на землю ОСОБА_9., як орендареві, у другій декаді травня 2014 року, а той дав гроші на лікування чоловіка; що ОСОБА_9. повернув їй із чоловіком у 2017 році державні акти на їх земельні ділянки і іншим людям в селі.

При допиті свідка ОСОБА_8. ОСОБА_6. підтвердила факт її вимоги до свідка видалитись із кімнати, де вона була разом із ОСОБА_4 в нього вдома 30.05.2014р.

Сусід позивачки - ОСОБА_10 (пояснення в судовому засіданні т. 2 а.с. 239-240 і матеріали звукозапису і долучені письмові пояснення т. 1 а.с. 198-199), будучи допитаним у якості свідка, пояснив, що: ОСОБА_4. був хворим інвалідом, на одне око не бачив, після інсульту у травні 2014 року був лежачим; ОСОБА_1. віддавала державний акт на землю ОСОБА_3., в якого була ця земля в оренді; 30.05.2014р. він возив ОСОБА_1. в сільраду в с. Піддубне і привозив її із секретарем сільради ОСОБА_6 до хворого ОСОБА_4 додому; в руках секретаря були якісь папери, його жінка ОСОБА_8 була в будинку, а він не заходив, через 10-15 хвилин він відвозив ОСОБА_6 в сільраду.

Хресник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 (пояснення в судовому засіданні протокол т. 2 а.с. 239-240 і матеріали звукозапису і долучені письмові пояснення т. 1 а.с. 204-206) у якості свідка в суді засвідчив: після інсульту ОСОБА_4. був лежачим хворим, він допомагав доглядати - мазали мазями пролежні, міняли памперси; ІНФОРМАЦІЯ_2. в день народження хрещеної мами він був в їх будинку, бачив один заповіт на столі на жінку ОСОБА_1. на будинок, землю і все майно; допомагав посадити в ліжку ОСОБА_4, але руки в нього не слухалися і той не міг би підписатись за станом здоров'я, не міг розмовляти; на запитання на відповідав, тільки стогнав; за життя ОСОБА_4. розмовляв російською мовою; ОСОБА_6. пробула біля хворого 5-10 хвилин.

Соціальний працівник ОСОБА_13., що супроводжувала родину ОСОБА_4 і позивачки (пояснення в судовому засіданні протокол т. 3 а.с. 24-25 і матеріали технічного запису перебігу судового процесу і письмові пояснення т. 1 а.с. 207-208) у якості свідка засвідчила, що: після інсульту і виписки з лікарні ОСОБА_4. був лежачим хворим, ним опікувалася постійно ОСОБА_1., допомагали племінники, сусіди, хресники і вона.

Племінниця ОСОБА_1 - ОСОБА_5. (пояснення в судовому засіданні протокол т. 3 а.с. 8-12 і матеріали технічного запису перебігу судового процесу і письмові пояснення т. 1 а.с. 202-203) у якості свідка засвідчила, що: заповіт посвідчувався біля лежачого хворого ОСОБА_4, секретар сільради особисто прочитала текст заповіту; ОСОБА_4. не міг читати, говорити, ходити; через півроку після смерті дядька вона отримала довіреність від секретаря сільради ОСОБА_6 від імені ОСОБА_1, взяла в неї оригінал заповіту на все майно, свідоцтво про смерть ОСОБА_4.; 16.01.2015р. її відвіз до нотаріуса ОСОБА_3. на своїй машині; про існування заповіту на земельну ділянку 3,99га на ОСОБА_3. нотаріус їй чи ОСОБА_1. не повідомляв; оригінал заповіту і довіреності нотаріус залишив у себе.

Племінник позивачки - ОСОБА_12 (пояснення в судовому засіданні протокол т. 2 а.с. 219 і матеріали технічного запису перебігу судового процесу і письмові пояснення т. 1 а.с. 195-197) у якості свідка засвідчив, що: ОСОБА_4., що прожив із тіткою ОСОБА_1 однією сім'єю з 1977 року, після перенесеного інсульту був лежачим хворим, ходити не міг, і він для нього передавав памперси; на початку червня 2014 року бачив у тітки оригінал заповіту від ОСОБА_4 на її ім'я на будинок та на все майно; коли він відвідував дядька, то той не зміг побалакати, оскільки частково був без свідомості; за життя дядько розмовляв російською мовою; весною 2017 року довідався про існування заповіту на земельну ділянку на ОСОБА_3., що є до заповідача сторонньою особою, орендував земельні ділянки тітки і дядька.

Відтак, у суду першої інстанції було достатньо підстав вбачити в наявних у справі письмових матеріалах і поясненнях свідків, що свідчили про фізично безпомічний стан заповідача, який спростовував твердження представника відповідача ОСОБА_6 про особисте прибуття до сільради заповідача ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладені пояснення свідків, за підсумком їх змісту і узгодженості між собою, колегія суддів вважає, що пояснення секретаря сільради ОСОБА_6 в наведеній частині не можна вважати достовірними в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, тобто такими, що відповідають об'єктивній істині. Тим більше, в судовому засіданні 04.04.2018р. ОСОБА_6. не заперечувала проти викладеного ОСОБА_1 факту посвідчення заповіту вдома у лежачого хворого ОСОБА_4

За сукупності свідчень і зібраних письмових матеріалів, за виниклих вищеокреслених конкретних обставинах посвідчення заповітів, твердження суду про характер припущень у викладених свідками пояснень про бажання заповідача заповісти усе майно позивачці, до яких суд поставився критично з мотивів, що жоден з допитаних свідків не був безпосереднім учасником посвідчення заповіту такого змісту - є не обґрунтованими.

Отже, заповіт всупереч вимогам ч. 1 ст. 1247 ЦК України не містить визначення місця складання заповіту і відсутні документи сільради реєстраційного характеру щодо вчинення нотаріальної дії секретарем сільради на виїзді поза межами органу місцевого самоврядування за місцем проживання заповідача.

Тож, беззаперечно встановлено, що текст складеного ОСОБА_6 за допомогою технічних засобів заповіту ОСОБА_4 складався за місцем його проживання вдома (АДРЕСА_1), тобто поза межами приміщення органу місцевого самоврядування. На відповідні докази, що свідчили про цей факт, суд першої інстанції не зважив і не надав належної оцінки.

В такому випадку, особа, що посвідчила заповіти мала дотриматись вимог в Додатку № 1 і Додатку № 15 до Порядку № 3306/5, що унормовують необхідність відзначення в Посвідчувальному написі на заповіті, записаному зі слів заповідача, що учинялося поза межами приміщення органу місцевого самоврядування, причину складення заповіту вдома заповідача і місце складання та посвідчення заповіту з його адресою, а також вказівку в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування в графі 5 змісту нотаріальної дії і місця її вчинення.

Однак, посадовою особою органу місцевого самоврядування ОСОБА_6 не учинено належної перевірки відповідності змісту заповіту вимогам закону, що не відповідає положенням п. 1.3. розділу ІІІ Порядку 3306/5.

Так, всупереч положенням в Додатку № 1 до Порядку № 3306/5 в посвідчувальному написі на заповіті, записаному зі слів заповідача, не вказане фактичне місце посвідчення заповітів №№ 10 і 11 і причина їх посвідчення за місцем проживання заповідача.

Всупереч цим вимогам, секретарем сільради ОСОБА_6 не було внесено до тексту посвідчувального напису на заповітах ОСОБА_4, складених нею за допомогою технічних засобів, даних про причину посвідчення заповіту вдома заповідача із вказівкою адреси його проживання. Такі відомості відсутні і в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у формі Книги реєстрації нотаріальних дій наряд 06-2 07-4 в графі 5 (т. 2 а.с. 57-59, 204-205), що є порушенням Порядку № 3306/5.

Положеннями п. 2.12 Порядку 3306/5, п. 7.50 Правил N 3253/5 унормовано ведення журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі нотаріальної контори чи робочого місця приватного нотаріуса, в якому передбачаються графи: дата і час виклику нотаріуса; прізвище, ім'я та по батькові особи, яка зробила виклик, її місце проживання; дата і час виїзду нотаріуса за межі нотаріальної контори (робочого місця приватного нотаріуса); види та кількість нотаріальних дій, які було вчинено нотаріусом, та їх реєстрові номери; прізвище, ім'я та по батькові громадянина (повне найменування юридичної особи), для якого (якої) вчинялася нотаріальна дія; адреса, де було вчинено нотаріальну дію; підстава, з якої нотаріальна дія вчинялася за межами нотаріальної контори (робочого місця приватного нотаріуса); час повернення нотаріуса до нотаріальної контори (робочого місця приватного нотаріуса); підпис особи, яка зробила виклик або для якої вчинялася нотаріальна дія; підпис нотаріуса. Журнал (книга) обліку викликів має бути прошнурований, кількість аркушів у ньому пронумерована і скріплена печаткою та підписом нотаріуса.

Отже, у взаємозв'язку із необхідністю вказівки в тексті посвідчувального напису місця/адреси посвідчення заповітів вдома у заповідача виникає необхідність належного облікування вчинення нотаріальної дії повноважним представником сільської ради поза межами приміщення органу місцевого самоврядування, як то регламентовано положеннями п. 7.50 Правил.

Натомість, відповідачем - Піддубненською сільрадою, на якому лежить тягар доказування своїх заперечень проти позову (в даній частині - позиція відповідача щодо вчинення дії з посвідчення заповітів №№ 10,11 в приміщенні сільради за особистої присутності заповідача) не представлено доказу у спростування тверджень позивача щодо вчинення нотаріальної дії з посвідчення заповіту вдома у ОСОБА_4, яким є Журнал (книга) обліку викликів представника сільради для вчинення нотаріальних дій. Більш того, відповідачем не виконана ухвала суду з витребування цього облікового документу (т. 1 а.с. 225-228) і не пояснені причини неподання цього доказу, тобто відповідачем не виконані процесуальні обов'язки за п.п. 2, 4, 6 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 84 ЦПК України щодо обов'язку доводити свої заперечення, сприяти повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, не приховувати докази і надавати їх у встановлені судом строки.

Що стосується часу складання заповітів

Заповіт № 10 на ОСОБА_3 містить відзначення в собі часу його складання в 9.20. Натомість посвідчувальний напис секретаря сільради ОСОБА_6 не містить в собі час цієї нотаріальної дії з посвідчення заповіту. Натомість, в Книзі реєстрації нотаріальних дій (т. 2 а.с. 204-205) відзначено час посвідчення цього заповіту 9год.15хв., що в хронології передувало тексту складеного заповіту.

За положеннями ст. 52 Закону України Про нотаріат і п. 7.17 Правил 1318.. запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії, тобто у реєстр вноситься запис про вже вчинену нотаріальну дію, тобто після підписання оформлюваного документа.

До того ж, тексти заповітів № 10 і № 11, наявні в матеріалах нотаріальної справи у нотаріуса Гукова, датуються 30.05.2014р. і час їх складання 9год20 хвилин збігається.

Суд першої інстанції, безпосередньо оглядаючи в судовому засіданні Книгу реєстрації нотаріальних дій (т. 2 а.с. 58-59, 204-205, матеріали звукозапису від 04.04.2018р. і протокол судового засідання т. 2 а.с. 51-52), мав змогу пересвідчитись у відсутності підпису ОСОБА_4, як отримувача замовленої нотаріальної дії з посвідчення заповітів, що мало ознаки незавершеної нотаріальної дії (видачею заповідачеві посвідчених документів) або відсутності схвалення заповідачем вчинюваної нотаріальної дії з посвідчення заповітів 30.05.2014р. №№ 10, 11. Цим обставинам, що свідчать про порушення вимог п. 7.17 Правил і ст. 52 Закону Про нотаріат, суд не надав належної оцінки.

Враховуючи вищевикладені конкретні фактичні обставини і відповідну їм наведену правову регламентацію, внесення відомостей про посвідчений заповіт ОСОБА_4 від 30.05.2014р. на ім'я ОСОБА_3. лише через півроку 05.12.2014р. і вже після смерті заповідача унеможливлює як підтвердження конкретного часу складання цього заповіту № 10, так і самого факту складання цього заповіту та схвалення його змісту істинній волі заповідача, висловленій ще за його життя.

Додаток 15 до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування» містить графу 7, в якій передбачено підпис особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Письмові пояснення ОСОБА_6, надані суду першої інстанції, в частині підпису заповідача у реєстраційній книзі про видачу заповітів не відповідають дійсності і спростовуються письмовими матеріалами справи, в тому числі наданим в копії Піддубненською сільрадою Реєстру нотаріальних дій, який не містить підпису ОСОБА_4 про отримання ним заповітів під номерами № 10, 11 від 30.05.2014р. (т. 2 а.с. 57-61, 203-206).

Крім того, в порушення ч. 4 ст. 1247 ЦК України, вимог п. 2.6 Положення про Спадковий реєстр відомості про вчинення секретарем сільради ОСОБА_6 нотаріальних дій з посвідчення оспорюваних заповітів №№ 10 і 11 від 30.05.2014р. було внесено до реєстру лише через майже півроку 05.12.2014р. після учинення цієї нотаріальної дії (т. 2 а.с. 91, 91зв.).

Отже, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. заповіти №№ 10 і № 11 від 30.05.2014р., як не внесені до Спадкового реєстру, не набули статусу чинних. На ці обставини суд не зважив і таким обставинам не надав оцінки приватний нотаріус Гуков О.В., яким було відкрито спадкову справу.

До того ж, за відсутності відомостей про оплату замовником ОСОБА_4 нотаріальної дії з посвідчення заповітів №№ 10, 11 напередодні або в день її учинення 30.05.2011р., вбачаються порушення секретарем сільради ОСОБА_6 вимог ст. 42 Закону Про нотаріат і положень п.п. 2.2. розділу ІІ Порядку 3306/5, п. 7.43 Правил 3253/5 щодо можливості вчинення нотаріальної дії тільки після оплати держмита.

Більш того, фактично сплата держмита на суми 0,85грн. і 0,85грн. за посвідчення оспорюваних заповітів від 30.05.2014р. за платіжними дорученнями №№ 522275SB і 522276SB (квитанції під номерами № 30 і № 31) були сплачені вже після смерті замовника цієї нотаріальної дії - ОСОБА_4 - 05.08.2014р. (т. 2 а.с. 173).

Дані обставини, в сукупності з іншими дефектами щодо форми і змісту оспорюваних заповітів, посвідчувальних щодо них написів, облікової документації (збігання за часом двох заповітів о 9год20хв; наявність трьох текстів заповітів, двох з них під одним номером № 11, що не є аутентичними; засвідчення згодом секретарем сільради ОСОБА_6 відкорегованого тексту заповіту ОСОБА_4 за реєстровим № 11 від 30.05.2014р. зі зміною волі спадкодавця і умов спадкування - всього спадкового майна на користь ОСОБА_1.; відсутність в тексті заповітів власноручно написаних прізвища, ім'я, по батькові заповідача і особисте ним відзначення про прочитання ним тексту заповітів вголос; відсутність в тексті посвідчувального напису і Реєстрі реєстрації вчинення нотаріальних дій місця/адреси посвідчення заповітів №№ 10, 11 вдома у заповідача і причини такого посвідчення поза межами приміщення органу місцевого самоврядування; внесення відомостей до Книги реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення заповіту № 10 на ім'я ОСОБА_3. в 9год15хв до складання самого тексту заповіту, як в ньому відзначено в 9год20хв; внесення відомостей про посвідчення заповітів від 30.05.2014р. через півроку до Спадкового реєстру лише 05.12.2014р. о 16:31 і 16:32) - мали істотне значення для правильного вирішення спору, але зібраним доказам, в сукупності з поясненнями свідків, суд не надав належної оцінки.

Беручи до уваги роз'яснення в пункті 6 листа Вищого Спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.13р. № 24-753/0/4-13, враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції невідповідності форми і процедури посвідчення заповітів №№ 10, 11 вимогам ст. 1247 ЦК України, що не дозволяють встановити дійсного волевиявлення безпосередньо заповідача ОСОБА_4 на розпорядження своїм майном і обсяг заповідального розпорядження, що відповідав би його волі, колегія суддів вважає достатніми в розумінні ст. 80, ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України зібрані по справі докази, як істотні умови для констатації нікчемності оспорюваних заповітів.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги з приводу неповноважності ОСОБА_6 на вчинення нотаріальної дії із засвідчення заповітів від імені ОСОБА_4 в ході апеляційного перегляду справи виявилися не слушними з огляду на відсутність доказів щодо скасування або оспорювання у встановленому законом порядку чинного рішення Виконавчого комітету Піддубненської сільської ради від 15.01.2014р. № 2 про покладення обов'язків на секретаря сільради ОСОБА_6 щодо державної реєстрації актів цивільного стану та посвідчення нотаріальних дій (т. 1 а.с. 106, т. 2 а.с. 159).

Позивачем доведено, а відповідачами не спростовані очевидні процедурні дефекти форми заповітів і порушення порядку їх посвідчення, допущені секретарем Піддубненської сільради (ч. 1, 4 ст. 1247 ЦК, ч. 2 ст. 1248, ст. 41, 42, 52 Закону про нотаріат, п. 7.17, 7,43, 7.50 Правил , 2.12 розділу ІІ Порядку № 3306/5, п. 2.6 Положення про Спадковий реєстр). Поряд з цим, відсутні відомості про схвалення текстів заповіту і характеру розпорядження майном з розмежуванням між двома спадкоємцями не дають підстав для стверджувального висновку про волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном саме таким чином і відповідність його внутрішній волі, бо відсутнє належне зовнішнє виявлення у формі рукописного напису про прочитання вголос та підпису із написанням прізвища, ім'я, по-батькові.

Відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 1257 ЦК України, як встановив апеляційний суд, заповіти №№ 10 і № 11 складені з порушенням вимог щодо їх форми та посвідчення, та є нікчемними в силу закону.

Заявляючи про невідповідність волі ОСОБА_4 на розпорядження на випадок його смерті своїм майном: передання будинку із земельною ділянкою для його обслуговування - позивачці, а земельної ділянки площею 3,99га - ОСОБА_3., ОСОБА_1. висуває вимоги про визнання цих заповітів недійсними.

Проте, такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з положеннями частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є видом недійсних правочинів та є таким в силу вимог закону, тобто його недійсність прямо встановлена законом.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оспорювані заповіти ОСОБА_4 №№ 10 і № 11 за змістом, формою і процедурою посвідчення не відповідають вимогам вищенаведеним нормам законодавства, тому на підставі частини першої статті 1257 ЦК України вони є нікчемним.

Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: "кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц, де викладено: «Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою текстуальної недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах нікчемний, є недійсним.

Аналогічні висновки відображені і в постанові ВССУ від 29.03.2017р. у справі № 607/18133/15-ц в подібних правовідносинах, де заповіт складений зі слів спадкодавця та не зачитаний останнім вголос - нотаріусом не були додержані вимоги ч. 2 ст. 1248 ЦК України, тобто заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення, а саме не забезпечено прочитання заповідачем тексту заповіту вголос і підписання ним. Судом правильно констатовано нікчемність заповіту в силу закону, що не потребує визнання такого заповіту недійсним ще в силу судового рішення.

З урахуванням встановлених обставин у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що заповіти, складені 30.05.2014р. на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_3, є нікчемними в силу вимог закону, на підставі чого оскаржуване судове рішення необхідно скасувати в оскаржуваній частині і відмовити в задоволенні вимоги про визнання цих заповітів недійсними (через подвоєння заявлених механізмів захисту: недійсність в силу закону і недійсність за судовим рішенням). Разом з тим, в мотивувальній частині і резолютивній частині нового рішення апеляційного суду слід констатувати (встановити) нікчемність оспорюваних заповітів, що відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 5 ЦПК України, як вжитий ефективний спосіб захисту порушеного спадкового права позивачки, який не суперечить закону.

В позовній заяві ОСОБА_1. просить визнати дії приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 за оспореними заповітами №№ 10 і 11 та реєстрації у Єдиному державному реєстрі права власності за заповітом на ім'я ОСОБА_3. неправомірними.

Суд першої інстанції в даній частині вимог відмовив як наслідок не визнаних нікчемними/недійсними заповітів №№ 10 і 11.

З рішенням суду в даній частині колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

В розпорядженні суду першої інстанції були надані засвідчені копії спадкової справи № 13/2015, відкритої приватним нотаріусом Гуковим О.В. після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 1-34).

Спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_3., поданою 16.01.2015р. об 11год38хв, і зареєстрованою за № 16 (т. 2 а.с. 2).

Заведення спадкової справи нотаріусом Гуковим О.В. на підставі первісної заяви ОСОБА_3. без необхідних документів, зокрема відомостей про проживання спадкодавця (довідка для визначення місця відкриття спадщини), оригіналу документу про смерть спадкодавця, держателем яких, як впевнилась колегія суддів, ОСОБА_3. не був (на відміну від ОСОБА_1), є таким, що не відповідає вимогам законодавства, тобто такі дії, як погоджується колегія суддів із вимогами позивачки, є неправомірними.

З інтервалом в 1 хвилину об 11год 39хв 16.01.2015р. звернулась до приватного нотаріуса Гукова О.В. із аналогічною заявою № 17 ОСОБА_5., яка діяла у спадкових питаннях від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 15.01.2015р. ( (т. 1 а.с. 24, 178, т. 2 а.с. 3, 14). За своєю суттю дана заява представника містила в собі складові як заяви про прийняття спадщини «Спадкодавець залишив на моє ім'я заповіт, посвідчений 30 травня 2014 року Піддубненською сільською радою за реєстровим № 11. Інших спадкоємців за заповітом немає. Спадщину я прийняла, фактично шляхом постійного проживання», так і заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 2 а.с. 3, 178).

Натомість, ч. 2 ст. 1269 ЦК України і п. 3.3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 унормовано, що заява про прийняття спадщини має бути подана особисто.

Таким чином, нотаріусом порушено пряму імперативну заборону в п. 3.6 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 про прийняття заяви від представника спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_5. на підставі довіреності, чинність якої не перевірена, результатом чого стало нез'ясування дійсної волі особи, на яку оформлено заповіт - ОСОБА_1

І положення п. 4.11 глави 10 розділу ІІ цього Порядку № 296/5 («Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком») не усувають і не підміняють обов'язку прийняття нотаріусом заяви спадкоємця особисто.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1., як особа, що замовила довіреність від 15.01.2015р., посвідчену на ім'я ОСОБА_5. секретарем сільради ОСОБА_6 не розписалась в Книзі реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (т. 2 а.с. 60-61) і відомості про реєстрацією цієї довіреності не були внесені до Єдиного реєстру довіреностей.

Приймаючи заяву від ОСОБА_5., яка діяла за вказаною довіреністю від імені ОСОБА_1, приватний нотаріус Гуков О.В., всупереч п. 4 глави 4 Порядку № 296/5, не перевірив належним чином повноваження ОСОБА_5., не з'ясував юридичний стан чинності цієї довіреності, яка фактично не була внесена до Єдиного реєстру довіреностей, не долучив до матеріалів спадкової справи витяг з реєстру довіреностей. Але ж при відсутності відомостей в Єдиному реєстрі довіреностей, нотаріус, дбаючи відповідно до ст. 5 Закону Про нотаріат про належне виконання своїх професійних обов'язків, мав піддати сумніву повноваження представника спадкоємця за цією довіреністю і діяти за алгоритмом в п. 4 глави 4 Порядку № 296/5 для упередження настання шкідливих наслідків для спадкоємця внаслідок юридичної необізнаності, а саме: зробити запит безпосередньо до ОСОБА_1, від імені якої діяла як представник ОСОБА_5.

Таких дій нотаріусом Гуковим О.В. не учинено, рівно як і не поінформовано спадкоємицю ОСОБА_1. про наявність в спадковій справі й іншого заповіту ОСОБА_4 за № 10 від 30.05.2014р. - на ім'я ОСОБА_3. всупереч вимогам закону.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно не дотримання нотаріусом Гуковим О.В. положень ст.ст. 5, 63 Закону Про нотаріат, що визначають обов'язки нотаріуса зі сприяння громадянці ОСОБА_1., місце проживання якої нотаріусу стало відомо 16.01.2015р., у здійсненні нею її прав і захисті законних інтересів, є обґрунтованими.

В силу допущених нотаріусом порушень, передбачених ч. 2 ст. 1269 ЦК України, ст.ст. 5, 63 Закону Про нотаріат, п. 4 глави 4, п.п. 1, 2 глави 6 Порядку № 296/5, дії з відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3. і ОСОБА_5., як представника ОСОБА_1, мають бути визнані неправомірними, про що апеляційний суд ухвалює нове рішення в порядку ст. 376 ЦПК України.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, на підставі зібраних доказів, поданих сторонами, яким не надана належна оцінка судом першої інстанції, встановив, що при складанні заповітів №№ 10 і 11 від імені ОСОБА_4 не було дотримано вимог закону щодо посвідчення та їх реєстрації, і в силу закону оспорювані заповіти є нікчемним. За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_3. за заповітом № 10, що не породжує будь-яких юридичних наслідків, визначених в ньому розпорядженні заповідача, не мав права на спадкування за цим заповітом на земельну ділянку 3,99га.

Тому видане приватним нотаріусом Гуковим О.В. свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,9862га, кадастровий номер :02:001:0250, за реєстровим № 174, і має бути в силу ст. 1301 ЦК України визнано недійсним із скасуванням проведеної приватним нотаріусом Гуковим О.В., як державним реєстратором, його реєстрації 12.05.2015р. у Спадковому реєстрі (номер у Спадковому реєстрі 57432618) та набутого ОСОБА_3. права власності на вказаний об'єкт нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності 9630927, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12) (т. 2 а.с. 32-34).

Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Право на спадкування у ОСОБА_1 виникло у день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1. Судовим рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 10 березня 2020 року в частині, що не оскаржується в даній справі, встановлено факт проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, яке ретроспективно (з 01.01.2004р.) встановлює спадкове право позивачки, з урахуванням ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуючи спільне її проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, від якої вона в порядку ст. 1270 ЦК України не відмовилася.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, встановлені обставини нікчемності заповітів № 10 і № 11, які є недійсними в силу закону, ОСОБА_1., яка за цими заповітами була позбавлена права на спадкування земельної ділянки 3,99га, має право на спадкування цього майна за законом на загальних підставах, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4

Таким чином, відновлення порушених прав позивача має бути реалізовано шляхом визнання за ОСОБА_1 за судовим рішенням (враховуючи наявний спадковий спір за участю нотаріуса) право власності на земельну ділянку (пай) у розмірі 3.990га, кадастровий номер :02:001:0250, розташовану на території Піддубненської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і процесуального закону (в тому числі процедури доказування), таке рішення, з огляду на часткову обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню (в оскаржуваній частині) з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову згідно вищенаведеного мотивування.

За наявності в матеріалах справи відомостей про кримінальні провадження щодо неправомірних дій і фальсифікацій Піддубненської сільської ради, приватного нотаріуса Гукова О.В., які на момент розгляду даної справи тривають, наявність особистого права позивача звертатися до відповідних органів, відсутні підстави для повідомлення прокуратури Донецької області і Головного управління юстиції в Донецькій області про встановлені під час розгляду цивільної справи факти виявлених порушень.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то наявні підстави для відшкодування позивачеві за рахунок відповідачів, пропорційно до задоволених вимог і характеру (майнового та немайнового) пред'явлених кожному з відповідачів вимог, витрат з оплати судового збору за ставками в ст. 4 Закону України, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Так, за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції з відповідачів підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею витрати з оплати судового збору в загальному розмірі 3069,12грн (т. 1 а.с. 1, а.с. 43, 74-75), з яких: з Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області - 640грн; з приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича - 1214,56грн; з ОСОБА_3 - 1214,56грн.

Крім того, на підставі ст. 137 ЦПК України, виходячи зі встановлених реальних і документально підтверджених за квитанцією витрат позивачки на правничу допомогу в розмірі 3300грн. - т. 3 а.с. 41а (т. 3 а.с. 41, 42-44), участь адвоката Чердаклі С.Г. в судових засіданнях і робота адвоката впродовж 38год30хв, колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають компенсації за рахунок відповідачів пропорції до задоволених вимог, а саме по 1100грн з кожного з відповідачів.

За наслідками розгляду справи в суді апеляційної інстанції з відповідачів підлягають стягненню в дохід держави, з урахуванням звільнення позивачки за п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України від сплати судового збору, витрати з оплати судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в загальному розмірі 3643,68грн: з яких: з Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області - 960грн; з приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича - 1341,84грн; з ОСОБА_3 - 1341,84грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2, Чердаклі Сергія Георгійовича задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні вимог про визнання неправомірними дій, визнання заповітів недійсними, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом недійсним і скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасувати і прийняти нове рішення у відповідній частині.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в особі секретаря сільської ради ОСОБА_6 щодо оформлення заповітів № 10 і № 11 від 30 травня 2014 року від імені ОСОБА_4 неправомірними.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_4, складеного 30 травня 2014 року на користь ОСОБА_3, посвідченого секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 10.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_4, складеного 30 травня 2014 року на користь ОСОБА_1, посвідченого секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 11.

Визнати дії приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. щодо відкриття спадкової справи за заповітом та реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за заповітом на ім'я ОСОБА_3 неправомірними.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за № 174 в спадковій справі № 13/2015, на земельну ділянку площею 3.9862га, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, під кадастровим номером :02:001:0250, і скасувати реєстрацію 12.05.2015р. набутого права власності за цим свідоцтвом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3.990га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, кадастровий номер :02:001:0250, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні вимог про визнання заповітів № 10 і № 11 від 30 травня 2014 року від імені ОСОБА_4 недійсними - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору, пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції, в загальному розмірі 3069 (три тисячі шістдесят дев'ять) гривень 12 копійок і витрати з оплати правової допомоги в загальному розмірі 3300 (три тисячі триста) гривень, з яких:

- з Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області - 1740 (одна тисяча сімсот сорок) гривень;

- з приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича - 2314 (дві тисячі триста чотирнадцять) гривень 56 копійок;

- з ОСОБА_3 - 2314 (дві тисячі триста чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Стягнути в дохід держави витрати з оплати судового збору, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції:

- з Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області - 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень;

- з приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича - 1341 (одна тисяча триста сорок одна) гривні 84 копійки;

- з ОСОБА_3 - 1341 (одна тисяча триста сорок одна) гривні 84 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

Є.Є.Мальцева

Т.Б.Ткаченко