Справа № 490/2614/20 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22ц/812/1362/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

адвоката Мотельчук Юлії Ігорівни

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2020 року, постановлену суддею Чулупом О.С. у приміщенні суду у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, за матеріалами позовної заяви

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

(далі - ТОВ «Вердикт Капітал»),

треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу

Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна

(далі - приватний нотаріус Гамзатова А.А.),

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна

(далі - приватний виконавець Клітченко О.А.)

про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису нотаріуса таким,

що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Гамзатова та приватний виконавець Клітченко О.А., про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, а ухвалою судді того ж судді від 4 червня 2020 року - повернута позивачу як неподана.

В апеляційній скарзі позивач, діючи через свого представника просить скасувати ухвалу судді про повернення позову, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що її постановлено з порушенням вимог закону, так як оскарження виконавчого напису нотаріуса про стягнення за кредитним договором стосується кредитних правовідносин і у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг стосується захисту його прав як споживача фінансових послуг та не оплачується судовим збором.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 31 липня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя вважав її такою, що не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір у відповідності до ставок, визначених у статті 4 Закону України «Про судовий збір», як за позов пред`явлений про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 175-177, 185 ЦПК України суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіряє, чи має особа відповідно до статті 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом відповідного права чи інтересу, чи відповідає форма та зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи немає інших установлених законом перешкод для відкриття провадження у справі.

В силу частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява має містити зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування та таке інше.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільненні від сплати судового збору відповідно до закону.

За такого 28 травня 2020 року, на виконання вимог вищевказаної ухвали судді, позивачем через свого представника надано пояснення щодо сплати судового збору, в яких посилаючись на відповідну судову практику останній звернув увагу судді на те, що він звільнений від його сплати, оскільки є споживачем фінансових послуг, а спір з приводу якого він звернувся до суду виник з договору про надання споживчого кредиту.

Разом з тим, суддя з даним твердженням не погодився, оскільки позивачем оскаржено дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису та вважав, що даний спір не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та ухвалою від 4 червня 2020 року повернув позовну заяву позивачу у зв`язку із не усуненням її недоліків.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок не є вірним.

Так, у відповідності до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте такий перелік не є вичерпним.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до статті 87 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат»

Одночасно, при стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду зробленим в постанові від 26 лютого 2020 року при розгляді справи 643/2870/18 (провадження 61-4126св19).

За такого суддя помилково, з підстав, передбачених частиною 3 статті 185 ЦПК України, вважав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала судді підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду для продовження розгляду та вирішення питання про можливість відкриття провадження.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мотельчук Юлії Ігорівни задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2020 року скасувати , а справу з матеріалами позовної зави направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про можливість відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з цього дня як дати складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді О.В.Локтіонова

С.Ю.Колосовський