Справа № 449/1410/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савчака А.В.,

секретаря Подусівської Л.В.

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

До Перемишлянського районного суду Львівської області звернулась позивач із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. А також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 768,40грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.07.2001 року в Ланівській сільській раді Перемишлянського району Львівської області між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, актовий запис 3. Від даного шлюбу у сторін народилась троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Одруження між сторонами виявилось невдалим, відповідач не брав належної участі у введенні домашнього господарства. Між сторонами виниками сварки та непорозуміння і це призвело до того, що протягом десяти місяців сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство.

Їхній шлюб носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення неможливе. Відповідач матеріально не забезпечує та не бере участі у вихованні дітей. Відповідач є особою працездатного віку, а тому зобов`язаний брати участь в утриманні дітей. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримали категорично настоює на розірванні шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дітей позивачка просить стягувати аліменти лише на дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно стягнення аліментів сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовляється, оскільки він проживає з відповідачем.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_3 позив визнав частково. На розірвання шлюбу згідний, також зазначив, що син ОСОБА_8 навчається у Львівському ліцеї залізничного транспорту і він йому особисто надає кошти, також їх син є інвалідом і двічі на рік йому потрібно обстеження та лікування, яке відповідач сам забезпечує. Відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частки від заробітної плати.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснив, що позивачка і відповідач це його батьки. На даний час він навчається у Львівському ліцеї залізничного транспорту. Батько йому допомагає матеріально, також сплачує кошти за його лікування. Фактично він знаходиться на утриманні батька, оскільки він поживає з батьком.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати.

Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що 14.07.2001 року в Ланівській сільській раді Перемишлянського району Львівської області між позивачкою ОСОБА_11 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, актовий запис 3, (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про доходи від 25.11.2019р. слідує, що ОСОБА_3 працює вантажником у ТзОВ «Джерело Праці» і його загальна сума доходу з серпня 2019р. по жовтень2019р. включно становить 12900,00грн.

Згідно довідки про доходи слідує, що ОСОБА_1 дійсно працює фельдшером і її заробітна з червня 2019р. по листопад 2019р. становить 31097,91грн.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4)інші обставини, які мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу)платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч.ч.1,2ст.183 СК України частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на їх утримання, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей , суд враховує стан здоров`я позивача та відповідача платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі1/3 заробітку (доходу), але не меншу 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде достатнім для позивача і можливим до сплати відповідачем.

На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, відповідатиме інтересам дітей, враховуючи їх вік та матеріальні потреби.

У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Позивач при подачі позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, з позивача та з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. з кожного.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , зареєстрований 14.07.2001 року в Ланівській сільській раді Перемишлянського району Львівської області, актовий запис №3 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не меншу 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку посинаючи з 05.11.2019 р. до досягнення ними повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (отримання повного тексту рішення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Савчак А.В.