РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/3324/18

Провадження № 2/414/10/2020

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Ковальова В.М.

за участю секретарів: Барабашевої К.В., Безкровної К.О.,

Олєйнікової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10 грудня 2018 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_4 залишилося спадкове майно: житловий будинок з будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, розташована за вищевказаною адресою; автомобіль Mitsubihi Pajero реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску; автомобіль ВАЗ 21033, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску.

Відповідно до відомостей з сайту AUTO.RIA.com™ вбачається, що середня вартість автомобіля Mitsubihi Pajero 1995 року випуску становить 190 280 грн.

Відповідно до відомостей з сайту DOM.RIA.com™ вбачається, що середня вартість житлового будинку з будівлями і спорудами з земельною ділянкою в Луганській області, м. Креміннастановить 380 560 грн.

Таким чином загальна вартість спадкового майна складає 570 840 грн.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги є вона та сини спадкодавця ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Вона 02 травня 2018 року звернулася з заявою до приватного нотаріуса про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, що залишилось після смерті її чоловіка, але 03 травня 2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо охорони спадкового майна.

Також вона 30 жовтня 2018 рокузвернулася з заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, але цього ж дня отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадщину.

Під час шлюбу було придбане майно у вигляді: автомобіля ВАЗ 21033 реєстраційний номер НОМЕР_3 року випуску, холодильник вартістю 3 500 грн., морозильна камера - 4 000 грн., телевізор ободки білого кольору - 3 000 грн., телевізор чорного кольору - 3 000 грн., мікрохвильова піч - 2 000 грн., хлібопіч -1 000 грн., пральна машина - 4 500 грн., газова плита - 6 000 грн., чайник - 100 грн., порохотяг - 300 грн., праска - 200 грн., шафа з люстерком - 2 000 грн., шафа велика - 2 000 грн., шафа вузька - 1 000 грн., ліжко двоспальне - 6 000 грн., матрац на ліжко двоспальне - 3 000 грн., диван зеленого кольору - 6 000 грн., диван книжка 1 000 грн., комод - 2 000 грн., комод - 2 000 грн., витяжка кухонна - 600 грн., кухонні меблі ( стіл, стільці, шафи навісні, тумби) - 4 000 грн., душова кабіна - 4 000 грн., бензопила - 1 500 грн., генератор - 5 000 грн., набір автомобільних ключів - 500 грн., килими 5 шт. - 1 000 грн., дриль ручна - 1 000 грн., кутова шліфовальна машина - 500 грн., зварювальний апарат - 1 000 грн., примус газовий - 250 грн., меблі садові (стіл, стільці складні дерев`яні) - 1 500 грн., вудки та снасті - 500 грн. Вказане майно належить кожному з подружжя у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному.

Відповідно до відомостей з сайту AUTO.RIA.com™ вбачається, що середня вартість автомобіля ВАЗ 21033 1983 року випуску складає 22 688 грн.

Таким чином загальна вартість спільно нажитого майна складає 96 618 грн.

Зазначене майно залишилося в будинку, де вона проживала з чоловіком, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вона 26 квітня 2018 року намагалася забрати частину спільно нажитого майна, однак відповідачі перешкодили цьому та викликали поліцію. В присутності працівника Кремінського ВП ГУНП здійснювалося фотографування спільно нажитого майна подружжя і складався опис документів, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які були зачинені у сейфі.

Просить визнати за нею право власності на автомобілі ВАЗ 21033, Mitsubihi Pajero; залишити в користуванні відповідачів житловий будинок з будівлями і спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів передати їй вказані автомобілі; холодильник, морозильну камеру, телевізор ободки білого кольору, мікрохвильову піч, пральну машину, газову плиту, порохотяг, диван зеленого сірого кольору, комод 2 шт., бензопилу, генератор, набір автомобільних ключів,килим 1 шт. світлого кольору, дриль, меблі садові (стіл, стільці складні дерев`яні); залишити в користуванні відповідачів телевізор чорного кольору, хлібопіч, чайник, шафу з люстерком, шафу велику, шафу вузьку, ліжко двоспальне, матрац на ліжко двоспальне, диван книжка, витяжку кухонну, кухонні меблі ( стіл, стільці, шафи навісні, тумби), душову кабінку, килими 4 шт., кутову шліф машину, зварювальний апарат, примус газовий, вудки та снасті, та стягнути з останніх в рівних частках понесені нею судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмовий відзив на позов, в якому зазначають наступне. Спірне майно було придбане ОСОБА_3 задовго до укладення шлюбу між батьком відповідачів та позивачем. На частину вказаного майна у них збереглися документи із зазначенням дати придбання. Після укладення шлюбу 20 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 постійно проживали у житловому будинку, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності за договором купівлі-продажу. Придбання меблів, електротехніки та предметів домашнього вжитку здійснював саме він ще задовго до того, як ОСОБА_4 взагалі познайомився із позивачем, тобто до 2013 року. Тому вказане майно не є нажитим під час шлюбу та не може визнаватися спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4 , оскільки є власністю останнього. Крім того, не визнають розрахунки вартості спірного майна, оскільки позивачем не зроблено оцінку спірного майна уповноваженою особою відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Позивач після смерті ОСОБА_4 поцупила його пластикову картку, відкриту у відділенні АТ «Ощадбанк» та зняла з неї всі наявні грошові кошти, це близько 14 000 грн. За даним фактом ОСОБА_2 звернувся до Кремінського ВП. Вони організували поховання батька та витратили 12 684 грн. 95 коп., ОСОБА_1 жодним чином не брала участі у витратах на поховання. Вимоги позивача містять відомості про визнання права власності на майно та залишення в їх користуванні частини майна, які не є вимогами про поділ спадкового майна. Предметом позову є спадкові правовідносини, а не сімейні. За таких обставин нею обрано не правильний спосіб захисту своїх прав. Крім того, позивач всупереч вимогам ч.ч.2,3 ст.1267 ЦК України, без їх згоди вимагає змінити розмір частки у спадковому майні.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 20 травня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.10 т.1). Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 11т.1) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті він проживав разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою від 10 травня 2018 року (а.с.18т.1).

Після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Гребінюком О.В. заведена спадкова справа №45/2018 (а.с.141-172т.1). Відповідачам, які є спадкоємцями першої черги, нотаріусом 03 травня 2018 року було повідомлено про відкриття спадщини, а 24 травня 2018 року вони звернулися до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини. Постановою від 30 жовтня 2018 року №757/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с.82т.1) автомобіль Mitsubihi Pajero реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4 09 січня 2009 року, а автомобіль ВАЗ 21033, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4 04 листопада 2017 року.

Житловий будинок з будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 14 лютого 2003 року (а.с.83-84т.1).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживало подружжя ОСОБА_3 , належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2012 року (а.с.86-87т.1).

Відповідно до звітів про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 вартість автомобіля Mitsubihi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску складає 110 029 грн., вартість ВАЗ 21033 реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску складає 14 498 грн. та вартість житлового будинку з будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає 209 838 грн. (а.с.204-222т.1, а.с.10-18т.2).

Висновок про оцінку майна в судовому засіданні підтвердив ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 З 2009 року ОСОБА_1 мешкала разом з її братом спочатку до 2013 року в місті Кремінна, пров АДРЕСА_1 , 2 , а потім вони переїхали до будинку АДРЕСА_2 , який він придбав для сина ОСОБА_11 . У нього вже був транспортний засіб імпортного виробництва. Під час проживання без реєстрації шлюбу в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_18 разом з ОСОБА_1 придбали стінку для зали, ліжко з матрацем, холодильник, газову піч, морозильну камеру, телевізор, м`який куток, причеп, автомобільні ключі, вудки, рибацькі снасті, матрац, чайник, кабіну для душу. В період зареєстрованого шлюбу придбали пральну машинку, ВАЗ червоного кольору, мікрохвильову піч, стіл журнальний під телевізор, два комода, дві газові пічки, бензопилу, генератор, два чайники.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона приходила до ОСОБА_18 , ОСОБА_1 для надання медичної допомоги. За час сумісного проживання з 2013 року та зареєстрованого шлюбу вони придбали комод, морозильну камеру, телевізор на кухню, холодильник, мікрохвильову піч, стіл під телевізор, диван.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що хтось з відповідачів звертався до Кремінського ВП ГУНП в Луганській області стосовно розподілу спадкового майна після смерті його батька та дане звернення було розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_1 тривалий час мешкала з ОСОБА_18 та за цей час ними було придбано багато майна, а саме ліжко, диван, кухонний куток, телевізор, холодильник, морозильна камера, газова піч, кухонний гарнітур, стіл дубовий, автомобіль радянський червоно кольору, автомобіль імпортного виробництва, мікрохвильову піч, пральну машинку, кабінку для душу, хлібну піч, два комода.В період зареєстрованого шлюбу придбали телевізор, пральну машинку, мікрохвильову піч, душову кабінку, кухонні меблі.

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що приблизно в 2011-2012 роках ОСОБА_4 було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubihi Pajero. Зазначив, що ОСОБА_20 заказував меблі в столярному цеху, а саме: кухню, шафу, стіл, ліжко та придбав піч по АДРЕСА_2 /.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 цього Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України визначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 74 вказаного Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК України).

Виходячи з положення ч. ч. 1, 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, відповідно до положень ст.1267 ЦК України спадкоємці можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них за усною згодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, та письмовою угодою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів. Спадкоємці мають право визначити грошову компенсацію тому із спадкоємців, частка якого при поділі майна зменшується, оскільки таке застереження буде вважатися відчуженням майна, а не поділом спадщини.

В пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 26 вказаної Постанови встановлено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. У разі виникнення спору між спадкоємцями щодо виділу їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (ч.1 ст.1279 ЦК України) суд повинен враховувати використання цього майна одним із спадкоємців, тривалість такого користування, призначення цих предметів, інші обставини, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмовити в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення /визнання/ порушених /оспорюваних/ прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 цього Кодексу.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-951 цс 16 від 24 травня 2017 року.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим Верховний Суд у Постанові від 31 січня 2018 року у справі № 909/743/16 зазначив на те, що відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушника.

У п.3.4 Листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що частинами 1,2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення /встановлення/ розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже резолютивна частина судового рішення в цій категорії справ має бути викладена наступним чином: «Визначити, що частка померлого /у даному випадку ОСОБА_18 / в праві спільної сумісної власності становить Ѕ.»

З цього вбачається, що позовні вимоги мають бути визначені наступним чином: «Визнати Ѕ частку /між трьома спадкоємцями/ спадковим майном від померлого, яке підлягає розділу між спадкоємцями в рівних частках» та «Розділити спадкове майно у вигляді /назва майна/ між спадкоємцями в рівних частинах, визнавши право власності за кожним з них…».

Крім того Верховний Суд України у Постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692 цс 16 вказав, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Тобто позивач не вірно визначилася зі способом захисту свого спадкового права, а суд позбавлений процесуальної можливості виходити за межі заявлених вимог, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спадкового майна відмовити.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Ковальов