Справа № 685/1725/19
Провадження № 2/685/43/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна

встановив:

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення йому опікуна.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснив, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Шушківці Лановецького району Тернопільської області, його батьками є відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач, ОСОБА_2 є сестрою неповнолітнього ОСОБА_5 . З 2009 року неповнолітній ОСОБА_5 проживає у сім`ї своєї сестри ОСОБА_2 , яка утримує та виховує свого брата, оскільки його батьки не турбуються про сина та ухиляються від виконання обов`язків із його утримання та виховання, сина не відвідують, він втратив відчуття родинних зв`язків із батьками, які змалечку його відреклися. Наказом начальника служби у справах дітей Теофіпольської РДА від 21.06.2019 року неповнолітній ОСОБА_5 поставлений на облік як особа, що перебуває у складних життєвих обставинах. Позивач за місцем свого проживання характеризується позитивно, є чудовою мамою та приймає активну участь у вихованні своїх дітей та брата ОСОБА_6 , який також характеризується позитивно. Останні десять років відповідачі проживають окремо від сина ОСОБА_6 , не беруть участі у його вихованні, не спілкуються з ним, не навідують, не проводять дозвілля, не дбають про його здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_6 . Також зазначив, що з січня 2020 року неповнолітній ОСОБА_5 через тиск матері, у зв`язку із навчанням проживає у м.Ланівці де зареєстрований за адресою матері і де живе його бабуся. Просить позбавити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , 2004 року народження, встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_6 та призначити його опікуном ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позов не визнав та заперечив, щоб його позбавляли батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , 2004 року народження, оскільки син проживає разом із ним у м.Кімри Тверської області Російської Федерації.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позов не визнала, заперечила щодо позовних вимог про позбавлення її батьківських прав, оскільки її син ОСОБА_6 , 2004 року народження проживає із своїм батьком ОСОБА_3 .

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_2 є сестрою неповнолітньому ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження та шлюб. Згідно з наказом служби у справах дітей Теофіпольської РДА від 21.06.2019 року неповнолітній ОСОБА_5 поставлений на облік як особа, що перебуває у складних життєвих обставинах. Висновком органу опіки та піклування від 05.03.2020 року визнано недоцільним позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 . Відповідно до довідки від 04.08.2020 року ТОВ «КДЕЗ», ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , згідно міграційної карти серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 перебуває на території Російської Федерації, відповідно актів обстеження житлово-побутовий умов від 24.01.2020 та 07.08.2020, ОСОБА_5 в господарстві ОСОБА_2 за адресою с.Лисогірка Теофіпольського району не проживає з 14.12.2019 року, відповідно довідки від 07.08.2020 №107 Лановецької філії ДНЗ «ТПК ПВФП» ОСОБА_5 навчався у цьому закладі з 02.09.2019 по 20.01.2020 .

Неповнолітній ОСОБА_5 в судове засідання не з?явився, подав заяву в якій зазначає, що позов є безпідставним, оскільки його батьки від нього не відрікалися, в даний час він проживає разом з батьком ОСОБА_3 в Російській федерації за адресою м.Кімри Тверської області.

У суду відсутні сумніви щодо того, що вказане клопотання написане та подане саме неповнолітнім ОСОБА_8 , оскільки жодних доказів, які б вказували на те, що клопотання подане іншою особою, суду не подано. Крім того, даючи оцінку доказам, суд приймає до уваги, що суду не надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення відповідачів від виконання своїх обов?язків, оскільки в характеристиці директора Лисогірської ЗОШ І-ІІ ступенів від 27.06.2019 вказано, що під час навчання ОСОБА_6 в школі батьки кілька разів відвідували школу. Те, що неповнолітній проживав разом із сестрою до грудня 2019 року, а не з батьками, не є саме по собі доказом ухилення батьків від виконання батьківських обов?язків. В той же час заперечення відповідачами проти позову свідчить про їх інтерес до дитини. Разом з цим, суд приймає до уваги й те, що ОСОБА_9 виповнилося 14 років і він, відповідно до вимог ст. 165 СК України, має право сам звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав, однак не скористався таким правом, що також свідчить про його небажання втрачати родинні відносини з батьками.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що суду не надано доказів наявності підстав, визначених ст. 164 СК України, для позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 , тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що позовні вимоги про призначення опікуна є похідними від позовних вимог про позбавлення батьківських прав, то суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.164, 165 СК України, ст. 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий