Справа № 202/5980/14-ц
Провадження № 2/202/4/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про поділ майна в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна в натурі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.04.1990 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з розірванням шлюбу та недосягненням згоди з ОСОБА_4 про спосіб і порядок поділу спільного майна, виникла необхідність у його поділі в судовому порядку. За час перебування сторін у шлюбі було придбано наступне майно: за договором купівлі-продажу від 11 квітня 1995 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м. (житлова -27,8 кв.м., 2 кімнати), яка оцінена сторонами у розмірі 815000 карбованців, право власності зареєстровано за відповідачкою; за договором купівлі-продажу від 14 липня 1999 року садовий цегляний будинок АДРЕСА_2 розташовані на земельній ділянці площею 620 кв.м., продаж яких вчинено за 9553,00 грн. та за договором купівлі-продажу від 14 липня 1999 року земельна ділянка 620 кв.м., розміщена на території с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 . Продаж земельної ділянки вчинено за 795,00 грн. Державний акт про право приватної власності на землю від 16 липня 1999 року виданий на ім`я позивача; за договором купівлі-продажу від 11 липня 2000 року квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 43,8 кв.м. ( житлова 27,8 кв.м., 2 кімнати), яка оцінена сторонами у 9438,00 грн. право власності зареєстровано за позивачем; на підставі приватизації квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 57,4 кв.м., яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 2003 року приватизована на ОСОБА_4 та їх доньку ОСОБА_5 ; згідно із Договором про участь у Фонді фінансування будівництва №А 597 від 10 січня 2004 року, Акту прийому-передачі квартири довірителю від 25 листопада 2005 року та на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25 травня 2006 року, квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 74,4 кв.м., право власності зареєстровано за ОСОБА_4 ; автомобіль «Газель-2705», 1999 р.в., д.н. НОМЕР_1 , що придбаний у 1999 році. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходяться у ОСОБА_4 . Просив суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності: виділити та визнати за ОСОБА_3 право власності: на квартиру АДРЕСА_4 ; на квартиру АДРЕСА_1 ; на садовий цегляний будинок АДРЕСА_3 корисною площею 36,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві « Горняк» і розташовані на земельній ділянці площею 620 кв.м.; на земельну ділянку площею 620 кв.м., що розміщена на території с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва та розташування садового будинку АДРЕСА_3 .

Виділити ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_5 ; на квартиру АДРЕСА_6 ; на автомобіль «Газель-2705», 1999 р.в. , д.н. НОМЕР_1 . та стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2014 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справіта її призначено справу до попереднього судового засідання.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року цивільну справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

20.03.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву. Просив суд: поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності: виділити та визнати за ОСОБА_3 право власності: на квартиру АДРЕСА_4 ; на квартиру АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_6 ; на садовий цегляний будинок АДРЕСА_3 корисною площею 36,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві « Горняк» і розташовані на земельній ділянці площею 620 кв.м.; на земельну ділянку площею 620 кв.м., що розміщена на території с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва та розташування садового будинку АДРЕСА_3 ; на автомобіль « Газель-2705», 1999 р.в. , д.н. НОМЕР_1 . Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_5 та стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової експертизи відмовлено, оскільки відповідачем оцінка майна, яка зазначена позивачем не оспорювалася.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, справа №202/4078/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євгеніївна, про визнання договору недійсним.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року провадження у справі відновлено.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року провадження по справі зупинено.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року провадження у справі відновлено.

УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року провадження у справі закрито в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_5 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 21 квітня 1990 року. В шлюбі народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу сторонами було набуто наступне майно: відповідно до Договору купівлі-продажу від 11 квітня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноград В.І., зареєстровано в реєстрі за №1028, квартира АДРЕСА_1 загальною площею у 46,6 кв.м. (житлова 27,8 кв.м, 2 кімнати), яка оцінена сторонами у 815000 крб. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 04 серпня 1995 року, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_4 ; згідно з договором купівлі-продажу від 14 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованому в реєстрі за №2844, садовий цегляний будинок АДРЕСА_2 розташовані на земельний ділянці площею 620 кв.м, продаж яких вчинено за 9553,00 грн.; відповідно до Договору купівлі-продажу від 14 липня 1999 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованому в реєстрі за №2844, земельна ділянка 620 кв.м, розміщена на території с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві Горняк і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 . Продаж цієї земельної ділянки вчинений за 795,00 грн.; Державний акт про право приватної власності на землю від 16 липня 1999 року виданий на ім`я ОСОБА_3 ; згідно з Договором купівлі-продажу від 11 липня 2000 року, квартира АДРЕСА_4 загальною площею у 43,8 кв.м. (житлова - 27,8 кв.м, 2 кімнати), яка оцінена сторона у 9438,00 грн. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 10 жовтня 2000 року, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, право власності зареєстроване на ОСОБА_3 .

Згідно із Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № А 597 від 10 січня 2004 року, Акту прийому-передачі квартири довірителю від 25 листопада 2005 року та на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради 25 травня 2006 року, квартира АДРЕСА_6 загальною площею 74,4 кв.м (житлова площа 43,3 кв.м, 3 кімнати). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 31 травня 2006 року, право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 .

Згідно зі ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих положень Сімейний кодекс України може регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дня набрання ним чинності.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують увагу.

Аналогічні норми передбачені і ст. ст. 60, 70 СК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа №202/4078/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євгенівна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання договору недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 31 травня 2012 року серії ВРЛ №728329, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 06.03.2019 року.

Крім того, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року по справі №202/2344/19 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євгенівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про застосування наслідків недійсності правочину, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, застосовані наслідки недійсності правочину, вчиненого між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно до Договору дарування квартири АДРЕСА_6 від 31 травня 2012 року, а саме скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Василенка Благовіста Володимировича, індексний номер 18735431 від 20 січня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 , на квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0. Рішення набрало чинності 13.12.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що зазначене нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_4 ; квартира АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_6 ; садовий цегляний будинок АДРЕСА_3 корисною площею 36,2 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Горняк» і розташований на земельній ділянці площею 620 кв.м.; земельна ділянка площею 620 кв.м., що розташована у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 придбано подружжям в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд бере до уваги, що квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_1 є двокімнатними квартирами та тотожними, та відповідно зареєстровані перша за позивачем, а друга за відповідачем, тому вважає за можливим виділити та визнати право особистої власності на квартиру за особою за якою воно зареєстровано, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 та на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Щодо іншого нерухомого майна, то беручи до уваги, що наразі вартість не визначена, тому суд вважає за необхідне поділити спірне майно та визнати за позивачем та відповідачем право власності порівну по Ѕ частку, квартириАДРЕСА_6 та Ѕ частку садового цегляного будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 620 кв.м., що розташована у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 .

Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині визнання за відповідачем права власності на автомобіль «Газель-2705»,1999 р.в., д.н. НОМЕР_2 , то суд виходить з наступного. Оскільки ні позивачем, ні відповідачем не надано жодного належного доказу щодо зазначеного автомобіля, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні законні і підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, то з відповідача на його користь підлягає сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн.00 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60-71 СК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), треті особи ОСОБА_5 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_10 ), про поділ майна в натурі- задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності:

Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право особистої власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Виділити ОСОБА_4 та визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_6

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_6 .

Виділити та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку садового цегляного будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 620 кв.м.; на земельну ділянку площею 620 кв.м., що розташована у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 .

Виділити та визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку садового цегляного будинку АДРЕСА_2 » і розташований на земельній ділянці площею 620 кв.м.; на земельну ділянку площею 620 кв.м., що розташована у садовому товаристві «Горняк» і призначена для ведення садівництва за розташуванням садового будинку АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 30 вересня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар