Провадження №22-ц/812/1521/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 486/669/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене суддею Далматовою Г.А. 22 липня 2020 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

7 травня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 9 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заявою на отримання кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять між ним та банком кредитний договір.

За умовами цього договору відповідач отримав 19488 грн. строком на 24 місяці зі сплатою 3,49 % щомісячних процентів від суми кредиту та 11,99% річних процентів від суми боргу за договором.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість.

26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого до останнього, на умовах оплатності, перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і боржниками, в тому числі і до відповідача на суму 42264 грн. 27 коп., з яких 17837 грн. 32 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 3124 грн. 87 коп. - заборгованість за відсотками, 11925 грн. 12 коп. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 9376 грн. 96 коп. - сума заборгованості за пенею.

Про відступлення права вимоги відповідача повідомлено простою кореспонденцією, однак свого обов`язку з повернення кредиту останній не виконав.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 42264 грн. 27 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року позов задоволено .Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в сумі 42264 грн. 27 коп., з яких: 17837 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3124 грн. 87 коп. - заборгованість за відсотками; 11925 грн. 12 коп. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 9376 грн. 96 коп. - сума заборгованості за пенею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з нього плати за управління кредитом та пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем безпідставно включено до розрахунку заборгованості плату за управління кредитом, що порушує його права як споживача. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що пеня стягнута судом поза межами строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просило залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 9 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою про приєднання до умов отриманих кредитів та інших послуг.

Того ж дня для отримання кредиту ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою про отримання кредиту № та своїм підписом в заяві підтвердив, що підписаний ним паспорт кредиту № 2213259 від 9 листопада 2017 року містить умови кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» становлять між ним та банком договір. Умови договору йому роз`яснені та зрозумілі. З договором ознайомився до його укладення та з ним згоден.

Пунктом 3 заяви передбачено, що ОСОБА_1 доручає ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» виплатити за рахунок отриманого ним кредиту 17400 грн. кредитних коштів, які перерахувати на картковий рахунок НОМЕР_1 на його користь, 2088 грн. - оплата страхового платежу.

Згідно копії паспорту кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 2213259 сума кредиту наданого ОСОБА_1 складає 19488 грн. розмір щомісячних процентів 3,49 % від суми кредиту, а розмір річних процентів 11,99 % від суми боргу за договором, строк дії 24 місяці. В даному паспорті кредиту визначений порядок повернення кредиту та передбачена відповідальність у вигляді неустойки у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором. Паспорт кредиту підписаний директором з продажів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії платіжного доручення № І138677901 від 9 листопада 2017 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на рахунок ОСОБА_1 було перераховано 17400 грн.

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконало, а ОСОБА_1 , в порушення умов договору, зобов`язання належним чином не виконує. Як вбачається з довідки від 16 липня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» платежі ОСОБА_1 за кредитним договором було внесено лише двічі у грудні 2017 року та січні 2018 року, в подальшому виконання кредитних зобов`язань було припинено, внаслідок чого закономірною є наявність заборгованості.

На 26 червня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 42264 грн. 27 коп. та складається з 17837 грн. 32 коп. - простроченої заборгованості за кредитом, 3124 грн. 87 коп. - прострочена заборгованість за відсотками, 11925 грн. 12 коп. - прострочена сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 9376 грн. 96 коп. - пеня.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги №20190626, за умовами якого до нового кредитора за плату перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 на суму 42264 грн. 27 коп.

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

9 липня 2019 року на адресу ОСОБА_1 надсилалось повідомлення про відступленя права вимоги та необхідність сплати на користь нового кредитора заборгованості в сумі 42264 грн. 27 коп.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу - 17837 грн. 32 коп. та відсотками - 3124 грн. 87 коп. та 9376 грн. 96 коп.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача 11925 грн. 12 коп. плати за управління кредитом.

Як зазначив представник відповідача у своєму відзиві, плата за управління кредитом є фактично щомісячними відсотками за кредитним договором, які встановлені у розмірі 3,49% від суми кредиту і становлять 680 грн. 14 коп. на місяць.

Таким чином, плата за управлінням кредитом у розмірі 11925 грн. 12 коп. є щомісячними процентами, що передбачено умовами договору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким нарахуванням, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 6 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц.

З огляду на викладене, нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 11925 грн. 12 коп., фактично є щомісячною комісією за управління кредитом. При цьому ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством та частково сплачено відповідачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг товариства, за рахунок відповідача, що є незаконним.

За такого, умови договору про встановлення кредитором будь-яких відсотків за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а тому сума нарахована позивачем за управління кредитом у розмірі 11925 грн. 12 коп. не підлягає стягненню.

З огляду на викладене, пояснення надані позивачем у відзиві на апеляційну скаргу , суперечать висновками, які зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 6 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача плати за управління кредитом.

За такого рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 11925 грн. 12 коп. щомісячних процентів (плати за управління кредитом).

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення 9376 грн. 96 коп. пені, оскільки відповідачем не було заявлено про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, виключає можливість застосування строку позовної давності судом.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (71,78% (30339,15 грн. х 100% / 42264,27) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви 1508 грн. 82 коп. (2102 х 71,78% / 100%).

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (28,22 %) в розмірі 889 грн. 78 коп. (3153 х 28,22% / 100%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 9 листопада 2017 року у сумі 30339 грн. 15 коп., яка складається з 17837 грн. 32 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 3124 грн. 87 коп. - заборгованості за відсотками; 9376 грн. 96 коп. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1508 грн. 82 коп. судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 889 грн. 78 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.