КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/2143/20

13 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зарубіної Тетяни Михайлівни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Ул`яновської О.В., про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

03.02.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Заяву обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

З огляду на викладене, просила суд видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

31 березня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ №759/2143/20 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір в розмірі 210,20 грн.

27 травня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд судового наказу у справі №759/2143/20 про стягнення аліментів на дитину за ново- виявленими обставинами.

В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що під час видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не були відомі істотні для справи обставини, а саме, що на момент розгляду заяви про видачу судового наказу і на сьогоднішній день син ОСОБА_3 постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана істотна обставина існувала на момент розгляду справи та підтверджується актом від 12 травня 2020 року, складеним депутатом Вишневської міської ради 6 скликання Анаманюком В.П., проте не була врахована судом. Зазначав, що додана до заяви про видачу судового наказ довідка про реєстрацію місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 лише підтверджує факт реєстрації сина за адресою місця проживання матері і жодним чином не підтверджує обставин щодо фактичного постійного проживання сина з матір`ю та його перебування на утриманні матері.

Зазначав, що після припинення фактичних шлюбних відносин між ним та ОСОБА_2 , їх син за спільною домовленістю батьків з жовтня 2018 року по листопад 2019 року проживав три дні з матір`ю та чотири дні з батьком. Він, як батько, приймав та приймає активну участь у щоденному утриманні, розвитку, медичному забезпеченні свого сина. З грудня 2019 року за усною домовленістю з ОСОБА_4 син постійно проживає з ним в квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні, а тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь його матері ОСОБА_5 , яка приховала вказані обставини від суду.

З урахуванням викладеного, просив суд скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ, виданий Святошинським районним судом міста Києва 31 березня 2020 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 21 липня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Зарубіна Тетяна Михайлівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року, скасувати судовий наказ від 31 березня 2020 року та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що факт проживання дитини з батьком підтверджено Актом від 12.05.2020 року, складеним депутатом Вишневської міської ради Атаманюком В.П., відповідно до якого, з грудня 2019 року ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний акт не спростовано та він не визнаний в судовому порядку недійсним, а також показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Проте, суд першої інстанції надав неправильну оцінку наявним у справі доказам, не врахував, що довідка про реєстрацію місця проживання особи (дитини) від 23.12.2019 року №11292584, яка була додана стягувачем до заяви про видачу судового наказу, лише підтверджує факт реєстрації дитини за адресою місця проживання матері, проте цей доказ жодним чином не підтверджує обставин фактичного постійного проживання дитини за вказаною адресою та перебування на утриманні матері.

Звернула увагу на те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, який на даний час не вирішений, що свідчить про наявність спору між батьками щодо місця проживання спільної дитини.

Висновок суду першої інстанції про те, що ні свідки, ні докази у справі не дають можливості бути впевненим у цілодобовому проживанні дитини у батька, тобто, на постійній основі є припущенням та суперечить доказам, що містяться в матеріалах справи та порушує принцип рівності прав та обов`язків матері й батька з утримання дитини.

На спростування вказаного висновку районного суду, в апеляційній скарзі просить долучити до справи та дослідити скріншоти фотографій дитини за період з грудня 2019 року по теперішній час, на яких вказано час, день, місяць і рік їх створення з телефону батька з метою підтвердження факту систематичної ночівлі дитини разом з батьком.

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Лутковська Валерія Володимирівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що жодних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час видачі судового наказу 31 березня 2020 року та які б дали підстави для його скасування, заявником надано не було. Жодна обставина, на яку посилається заявник в своїй заяві не є нововиявленою обставиною. З огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявником не спростовано факту проживання дитини з матір`ю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Зарубіна Тетяна Михайлівна просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Представник ОСОБА_2 адвокат Лутковська Валерія Володимирівна в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена встановленому законом порядку, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайтяністю в цей день у розгляді іншої справи. Вказане клопотання колегія суддів відхилила з огляду на те, що явка до апеляційного суду не є обов`язковою, представником подано відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_1 адвокат Зарубіної Тетяни Михайлівни, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження від 12 червня 2012 року серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації 23.12.209 року, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_2 з 04.11.2003 року по теперішній час. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.06.2012 року по теперішній час є квартира АДРЕСА_2 .

03.02.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Обґрунтовуючи вказану заяву посилалась на те, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, батько дитини проживає окремо, надає матеріальну допомогу на утримання сина, проте суми, які він надає не є фіксованими і сплачуються ним у тому розмірі, в якому він вважає за доцільне. Угода про сплату аліментів між ними не укладалась. З метою захисту права дитини на належне утримання з боку батька просила її заяву про видачу судового наказу задовольнити.

31 березня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ №759/2143/20 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір в розмірі 210,20 грн.

27 травня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд судового наказу у справі №759/2143/20 про стягнення аліментів на дитину за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що на момент розгляду заяви про видачу судового наказу і на сьогоднішній день син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає з ним.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції послався на те, що дитина проживає на постійній основі у матері, за місцем своєї реєстрації, приїзджаючи до батька у гості, та періодично залишаючись у батька на нічний час. Доказів, які б спростували вказану обставину, суду не надано, сторонами не вирішений спір щодо встановлення місця проживання дитини, не приймалось також рішення органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини, жодних належних доказів проживання дитини разом з батьком на час винесення судового наказу суду не надано.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_2 посилалася на те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Подаючи заяву про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 , як на нововиявлену обставину, посилався на те, що на момент розгляду заяви про видачу судового наказу і на сьогоднішній день син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні.

На підтвердження вказаних обставин заявник посилався на наступні докази.

На акт від 12.05.2020, складений депутатом Вишневської міської ради VII скликання ОСОБА_9, зі слів сусідів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , 2012 року народження проживають за адресою: АДРЕСА_1 з грудня місяця 2019 року по теперішній час. Квартира складається з 3-х кімнат, 82 кв.м. В спальній кімнаті, що використовується як дитяча, знаходиться диван, розкладне ліжко, шафа, стіл робочий, іграшки, оргтехніка для навчання, літні та зимові речі, білизна. Зі слів сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дитину ОСОБА_3 бачать щоденно, іноді він заходить до них в гості гратися до їх доньки ОСОБА_8 . Час від часу перебуває у матері (вихідні та інші дні). За місцем проведення обстеження створено належні умови проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини. (а.с.33)

На довідку №1311 Стоматологічного медичного центру національного медичного університету ім. О.О.Богомольця від 14.05.2020 року, з якої вбачається, що малолітній ОСОБА_3 відвідував медичну установу з 2016 року. Під час надання допомоги ОСОБА_3 супроводжував батько ОСОБА_1 (а.с.35)

На довідку Національного інституту фтизіатрії і пульмонології ім.. Ф.Г. Яновського від 22.05.2020 року №741 з якої вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на лікуванні в клініці інституту з 13.06.2017 року по 03.07.2017 року. Дитину в переважній більшості супроводжував батько. (а.с.38)

Також посилався на довідку спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №196 Святошинського району м. Києва від 03.03.2020 року №1-28/59 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 , навчається в 2-Г класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №196 Святошинського району м. Києва. За період навчання дитини у школі, батько ОСОБА_1 систематично відвідував заклад освіти, спілкувався з класним керівником сина та адміністрацією закладу, відвідував батьківські збори, брав активну участь у громадському житті класу, школи. (а.с.39)

До заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявником також було додано: фотокартки із зображенням сина та заявника, їх спільного відпочинку та спільного проведення вільного часу; платіжні документи про придбання продуктів харчування, ліків, оргтехніки, велосипеда, тощо.

Також за клопотанням ОСОБА_1 , судом першої інстанції в якості свідків були допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснили, що дитину бачили у батька останні півроку, а до цього часу і батько і дитина проживали за адресою матері дитини. У їх розумінні дитина постійно проживає із батьком, оскільки їх дочка є подругою хлопця, вони разом гуляють у дворі, ходять один до одного у гості до помешкання, яке знаходиться за суміжною стіною. Бачили як батько піклується про сина, коли зустрічали разом Новий 2020 рік та день народження сина заявника. Знають, що іноді дитини не буває у батька, так як він перебуває у своєї матері (стягувача), але стверджувати, що дитина у нічний час доби кожного дня проводить у батька не можуть, так як вони лягають відпочивати приблизно о 21:00 годині, але іноді зранку бачили сина у батька.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 показала суду, що задля психоемоційного розвитку дитини вона з батьком дитини домовились, що не буде заперечувати щодо побачень із сином, їх спільного відпочинку наодинці. Також зазначала, що дитина періодично ночує у батька, проте їй, як матері, не спадало на думку фотографувати свою дитину під час прийняття їжі, сну, відпочинку, виконання домашнього завдання, тощо, так як це є природнім явищем, і навпаки, якщо у когось є такі докази, це є показним і зроблено для досягнення якоїсь мети.

Проаналізувавши покази свідків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вони не доводять цілодобове проживання дитини у батька на постійній основі та перебування дитини на утримані батька і доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують.

Колегія суддів також погоджується з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою іншим доказам. Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що довідки з медичних установ та навчального закладу, фотокартки, квитанції не підтверджують існування нововиявленої обставини, на яку посилається заявник - постійного проживання дитини із батьком та знаходження на утриманні батька, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність таких висновків суду першої інстанції колегія суддів відхиляє.

Не підтверджують факт постійного проживання дитини з батьком і надані до апеляційної скарги скриншоти фотографій дитини ОСОБА_3 за період з грудня 2019 року по 01.07.2020 року, так як вказані фотографії підтверджують ту обставину, що батько спілкується з сином, вони разом проводять час, але не підтверджують факт постійного проживання сина з батьком та перебування на його утриманні.

Акт від 12.05.2020 року, складений депутатом Вишневської міської ради VII скликання ОСОБА_9, теж не може бути доказом постійного місця проживання дитини із батьком на час видачі судового наказу, оскільки його складено зі слів сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вказаному акті відсутні відомості про те, що неповнолітній ОСОБА_3 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні. Зазначено, що час від часу дитина перебуває у матері (вихідні та інші дні).

Крім того, вказаний Акт від 12.05.2020 року, складений депутатом Вишневської міської ради VII скликання ОСОБА_9 вже після видачі судового наказу від 31 березня 2020 року, є по суті новим доказом, який не був і не міг бути розглянутий судом під час видачі судового наказу, обставини зазначені в цьому акті, зафіксовані після видання судового наказу. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 439/1155/18.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт постійного проживання дитини з батьком підтверджується актом від 12.05.2020 року, складеним депутатом Вишневської міської ради VII скликання ОСОБА_9 та свідчить про наявність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Також суд першої інстанції вірно зазначив в судовому рішенні про те, що між сторонами не вирішено спір щодо встановлення місця проживання дитини, рішення органів опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини не приймалося, жодних належних доказів проживання дитини разом з батьком на час винесення судового наказу суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка про реєстрацію місця проживання особи від 23.12.2019 року №11292584 лише підтверджує факт реєстрації дитини за адресою місця проживання матері, проте не підтверджує обставин фактичного постійного проживання дитини за вказаною адресою, колегія суддів відхиляє, так як ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо іншого місця проживання дитини, відмінного від місця проживання матері, а саме постійного проживання дитини разом з батьком.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими, а тому підстав для перегляду судового наказу немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Зарубіної Тетяни Михайлівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Зарубіної Тетяни Михайлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий: Судді: