Дата документу 14.08.2020 Справа № 336/2724/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/2724/20 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/807/2437/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лермонтово» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року по справі за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лермонтово» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з управління будинком з ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСББ «Лермонтово» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з управління будинком з ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСББ «Лермонтово».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції керувався приписами п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, зазначивши, що заяву подано особою, посадове становище якої не вказано. Крім того, заява та додані до неї документи не містять обґрунтування та підтвердження вимог заявника до боржника. Так, до заяви не надано документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 був власником квартир у період виникнення заборгованості за надані послуги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСББ «Лермонтово» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції цивільно-процесуального законодавства, просять скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року про відмову у видачі судового наказу, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСББ «Лермонтово» зазначають, що до заяви про видачу судового наказу були додані витяг з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна, а також копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186467122 від 28 жовтня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198301259 від 30 січня 2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . З наведених відомостей також вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 боржник продав 28 жовтня 2019 року, а квартиру 107 - 30 січня 2020 року. Посилання суду на відсутність у заяві посадового становища особи, яка підписала заяву, також вважають необґрунтованим, оскільки ОСББ «Лермонтово», як юридична особа діє через представника, на підтвердження чого до заяви було долучено відповідну довіреність.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 липня 2020 року (а.с. 63) особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 13 березня 2020 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу.

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч. 1 та 2 ст. 163 ЦПК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

За приписами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наказне провадження визначається як самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Частиною 4 ст.19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що за правилами пункту першого частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначений у 2027 грн.

Як вбачається з матеріалів заяви, в ній заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за внеском за утримання і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, три процента річних, інфляційні втрати в загальному розмірі 7104,56 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому представництво заявника у суді на підставі довіреності особою, що не є адвокатом, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону та Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною 3 даної норми визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

При цьому, представник заявника необов`язково повинен бути посадовою особою заявника.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що вона підписана Трібусяном О.В., як представником заявника ОСББ «Лермонтово» (а.с. 39).

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені ОСББ «Лермонтово» заяву Трібусяну О.В. до неї була долучена довіреність від 28 січня 2019 року, відповідно до якої, йому, як представнику, надано право в діяльності щодо захисту прав та законних інтересів ОСББ «Лермонтово`відповідно до процесуальних законів України заявляти та підписувати заяви (а.с. 6).

Вказана довіреність була видана ОСББ «Лермонтово» в особі Голови правління Холод Г.М., який діє на підставі статуту.

Довіреність дійсна протягом трьох років.

Отже, представником заявника до заяви про видачу судового наказу були додані документи, які підтверджують його повноваження.

Посилання суду першої інстанції щодо ненадання заявником документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 був власником квартир у період виникнення заборгованості за надані послуги, колегія суддів також вважає такими, що не відповідають матеріалам справи.

Так, до заяви про видачу судового наказу ОСББ «Лермонтово» були додані витяг з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна, а також копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186467122 від 28 жовтня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198301259 від 30 січня 2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . З наведених відомостей також вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 боржник продав 28 жовтня 2019 року, а квартиру 107 - 30 січня 2020 року (21, 22, 27-28).

Зі змісту заяви та розрахунку вбачається, що ОСББ «Лермонтово» заяви вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за внеском за утримання і обслуговування багатоквартирного будинку за період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року (а.с. 8-9).

Отже, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лермонтово» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2020 року по цій справі скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 14 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: