ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2020 року

м.Харків

справа № 642/7107/19

провадження № 22-ц/818/3369/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Бородіної О.В., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про те, що кредитний договір був неукладений. Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд першої інстанції необґрунтовано застосував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені з відповідачем, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування. Викладений в даній постанові висновок стосується іншої справи за інших правовідносин сторін. Вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30.09.2019 року становить 126378,49 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані кошти ОСОБА_1 повернуті АТ КБ «Приват Банку», заборгованість за тілом кредиту відсутня, а підстави сплати заборгованих процентів за користування кредитними коштами, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відсутні, оскільки сторони не обумовили це у письмовому вигляді. Вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 20 липня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 04/2015 року.

АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій міститься підпис відповідача (а.с.19).

Згідно з наданим банком розрахунком вбачається, що станом на 30 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від липня 2011 року становить 203047,58 грн., з яких:

-1042,68 грн. заборгованість за кредитом,

-198 409,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

-3595,20 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Разом з тим кредитодавець може вимагати на свій розсуд від боржника будь-яку частину суму заборгованості за кредитом у зв`язку з цим заборгованість становить 126 378, 49 грн., яка складається з наступного:

-1042,68 грн. заборгованість за кредитом,

-125 335,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 20.07.2011 року по 31.12.2018 року.

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у розмірі 126 378,49 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, у заяві-позичальника від 20 липня 2011 року процентна ставка дійсно не зазначена.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на погоджену сторонами та підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 20 липня 2011 року. (а.с.19).

В наданій Банком довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» детально та чітко розписані умови кредитування: пільговий період, процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи, тощо. Вказана довідка була підписана ОСОБА_1 ..

Зокрема, ставка відсотків згідно довідки про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 20,40% на рік (1,7% на місяць).

Тобто із наданої довідки про умови кредитування з використанням з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт (відсоткову ставку за користування кредитними коштами), запропонованих банком, погодився відповідач.

Проте, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до заяви б/н від 20 липня 2011 року ОСОБА_1 надано кредитну картку з сумою кредитного ліміту 600,00 грн., базову процентну ставку встановлено на рівні 20,40 процентів з розрахунку 360 днів на рік, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості. (а.с. 19). Дану заяву відповідачем було підписано власноруч, що свідчить про доведення позивачем факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів.

Кредитні правовідносини між банком та відповідачем є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

Станом на 30 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від липня 2011 року становить 126 378, 49 грн., яка складається з наступного:

-1042,68 грн. заборгованість за кредитом,

-125 335,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 20.07.2011 року по 31.12.2018 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апелянт, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, вказував, що заборгованість відповідача за кредитним договором від 20.07.2011 року станом на 30 вересня 2019 року, яка підлягає стягненню складає 3206,63 грн., з яких:

- 1042,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту,

- 843,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 19.08.2011 року по 30.04.2015 року,

- 1320,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що розмір заборгованість по тілу кредиту в сумі 1042,68 грн. та заборгованості за процентами в сумі 843,95 грн. відповідає розрахунку Банку, наведеного в письмових пояснення наданих апеляційному суду та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, саме зазначена суму заборгованості по сплаті тіла кредиту та відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Разом з тим, що стосується стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1320,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом просив стягнути заборгованість у розмірі 126 378, 49 грн., яка складається з 1042,68 грн. заборгованість за кредитом, та 125 335,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 20.07.2011 року по 31.12.2018 року.

Вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором не заявлялось, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи, що містяться в додаткових поясненнях до апеляційної скарги щодо стягнення пені, оскільки пеня не є предметом позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що з наданих позивачем до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо кредитної суми та процентної ставки за користування кредитом.

Підписавши 20 липня 2011 року анкету-заяву та довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного суду, викладеним в постановах від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17 та від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевказаного, заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені на 1,49% (з 126378,99 грн. до 1886,63 грн.). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 1921 грн. судового збору, при подачі апеляційної скарги

2 881,50 грн. З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми заборгованості з відповідача, зміні також підлягає і розмір стягнутого судового збору. З ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 28,62 грн. (1,49% від 1921 грн.). Оскільки частковому задоволенню підлягає і апеляційна скарга, з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 42,93 грн. (1,49% від 2 881,50 грн.).

Таким чином з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 71,55 грн. (28,62 грн. + 42,93 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20.07.2011 року у розмірі 1886,63 грн., з яких: 1042,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 843,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 71,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 11.08.2020 року.