Справа № 654/4057/19
Провадження №2/654/329/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

секретаря Петришак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

у с т а н о в и в:

29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що позивачка є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання відповідачки, яка протягом тривалого часу не проживає в будинку, але добровільно не бажає зняти з реєстрації місце проживання. З посиланням на ст.ст. 319, 391 ЦК України просила суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 направила до суду відзив, у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що з 2012 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Після його смерті сестра померлого, позивачка у даній справі, вигнала її з будинку, не дозволивши навіть забрати майно, яке було придбано за час спільного проживання з ОСОБА_4 . У зв`язку з цим ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , з яким відповідачка проживала разом.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідачка вселилась у спірний будинок зі згоди власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном.

З матеріалів справи вбачається, що за договором дарування від 17.05.2019 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка набула право власності на житловий будинок (а.с. 9).

Згідно з витягом з домової книги та довідкою Долматівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 02-13/67 у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 проживала у будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 , але з серпня 2018 року там не проживає.

Вважаючи себе новим власником спірного будинку, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 на підставі статей 391, 405 ЦК України такою, що втратила право користування указаним будинком.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

З часу набуття права власності на спірний будинок ОСОБА_1 остання набула, а її попередній власник ОСОБА_4 та особа, з якою він спільно проживав, ОСОБА_2 , втратили право на володіння та користування ним.

Зокрема, право власності ОСОБА_4 на спірне майно припинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № № 6-158цс14 від 05.11.2014). Отже після переходу права власності на будинок припинилося право користування будинком як у ОСОБА_4 (колишнього власника) так і у ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачка не є співвласником нерухомого майна, не є членом сім`ї позивачки, а також не є наймачем житлового приміщення, зареєстрована в будинку, але не проживає в ньому з серпня 2018 року, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому відповідачку слід позбавити права користування житловим приміщенням. На підставі такого рішення останню буде можливо зняти з реєстрації місця проживання.

Доводи відповідачки про те, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачка відмовляється повернути її речі, які знаходяться у будинку, суд не приймає, оскільки це не є підставою для відмови в задоволенні даного позову, а відповідачка має право звернутися до суду з самостійним позовом за захистом своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 січня 2020 року.

Суддя В. М. Сіянко