Справа № 190/1547/19
Провадження №2/190/44/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обгрунтування заявлених зазначив, що 08 жовтня 2018 року ним було здійснено переказ грошових коштів у сумі 10 000 грн. на картковий рахунок відповідача. Вказане перерахування було здійснено помилково, без будь-якої правової підстави, між ними не існує жодних домовленостей, ділових стосунків та інших зобов`язань. Добровільно повернути перераховані кошти відповідач відмовляється,у зв`язку з чим просить стягнути з останнього безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач ОСОБА_3 товаришував з ОСОБА_5 , який є братом відповідача. В серпні 2017 року відповідач ОСОБА_4 разом з братом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поїхали до м. Києва, де мали намір зробити операцію відповідачу. Оскільки відповідачу повинні були зробити операцію на нозі, останній мав з собою близько 70 000 грн. В Києві їх зустрів ОСОБА_3 , вони поселилися в готельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Проте операцію було відкладено на невизначений час, тому вони деякий період відпочивала в готельному комплексі, разом з ними був також і ОСОБА_3 . Під час сумісного відпочинку позивач попросив відповідача позичити йому 60000 грн., на що він дав згоду. Договір позики в письмові формі не укладався, вони усно домовились, що позивач частинами буде перераховувати йому кошти на картку. 08.10.2018 року позивачем ОСОБА_3 на картку відповідача було перераховано 10000 грн. за договором позики. Іншу частину боргу за договором позики позивач перерахував батьку відповідача ОСОБА_7 . У зв`язку з чим вважає, що кошти перераховані відповідачу не є безпідставно набутим майном, а отримані ним за договором позики, у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач є його братом. З позивачем ОСОБА_3 вони товаришували з 2014 року, на той час останній працював управляючим в СФГ «Гермес» в с. Лозуватка. В серпні 2017 року він разом з братом ОСОБА_4 та ОСОБА_8 поїхали до Києва, супроводжували брата до лікарні, так як останньому мали зробити операцію на нозі. На операцію брат брав з собою приблизно 70000 грн. В Києві їх зустрів ОСОБА_3 , вони поселилися в готельному комплексі «Чабани». Операцію відклали, та вони ще на деякий час залишились відпочивати. Під час сумісного відпочинку з ОСОБА_3 останній попросив його брата ОСОБА_4 позичити йому кошти, на що той дав згоду. Домовлялись що кошти позивач віддаватиме брату шляхом перерахування на картку їх батька ОСОБА_7 . На скільки йому відомо ОСОБА_3 частину коштів повернув брату, шляхом перерахування на карту, а іншу частину не повернув, з приводу чого брат звертався з відповідною заявою в органи поліції.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_4 є його товаришем. В серпні 2017 року він разом з ОСОБА_4 та його братом ОСОБА_5 поїхали до Києва, супроводжували відповідача до лікарні, де йому повинні були зробити операцію. В Києві їх зустрів знайомий ОСОБА_3 , з яким вони сумісно відпочивали, час проводили в готельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В його присутності позивач ОСОБА_3 попросив у відповідача ОСОБА_4 позичити кошти, оскільки той мав при собі приблизно 60000 грн., а операцію йому відклали, він погодився. В його присутності відповідач ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 60000 грн., останній зобов`язувався повернути кошти шляхом перерахування на картку батька відповідача ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що відповідач ОСОБА_9 є його сином. В серпні 2017 року ОСОБА_4 разом з братом ОСОБА_5 та ОСОБА_8 поїхали до Києва в лікарню, де відповідачу повинні були зробити операцію. Потім йому зателефонував ОСОБА_4 та попросив дати номер картки, повідомив, що на його картку повинні прийти кошти, що це за кошти він йому не повідомляв.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_10 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_4 10000 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 181008РР75345891/а.с.11/, дублікат квитанції № 93485150 від 08.10.2018 року/а.с.57/ та виписка по картці ОСОБА_4 /а.с.98/.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договорів позики та будь-яких інших договорів, позивач ОСОБА_10 обґрунтовано стверджує, що правовідносини між сторонами носять кондикційний характер.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

При цьому у відповідності до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19).

Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 10000 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача, а у матеріалах справи відсутні докази набуття останнім коштів за договірними правовідносинами щодо цього майна, інші підстави набуття відповідачем вказаних коштів судом не встановлено, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Що ж стосується посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що кошти перераховані відповідачу не є безпідставно набутим майном, а отримані ним за договором позики, суд до уваги не приймає виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Як встановлено вище, 08 жовтня 2018 року ОСОБА_10 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_11 10000 грн.

Вказані обставини підтверджені випискою по карті НОМЕР_1 , наданою акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

За таких обставин, посилання представника відповідача ОСОБА_2 на фотознімки, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про те, що кошти перераховані позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору позики не заслуговують на увагу, оскільки договору позики на підтвердження зазначених обставин суду не було надано,.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Берчи до уваги, те що позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., проте жодних доказів в підтвердження понесених витрат позивачем не надано, суд вважає, що в цій частині позов задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.128,141,263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 - 10 000 грн. (десять тисяч гривень) безпідставно набутих грошових коштів та сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса