Справа № 559/1871/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Моісєєва Алла Володимирівна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . За життя покійний батько говорив, що усе своє майно він заповів їй, та залишив на неї відповідний заповіт. Проте, виявилось що 10 травня 2017 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою А.В. було посвідчено заповіт, за реєстровим номером 195, відповідно до якого батько все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і загалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на все те на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 .

Вважає, що вказаний вище заповіт складений її батьком ОСОБА_3 10 травня 2017 року є недійсним, оскільки складений з порушенням вимог цивільного кодексу України, закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Зокрема, в порушення вимоги частини 3 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, перед підписанням заповіту, нотаріус не забезпечив батька ознайомленням із його змістом.

Батько не ставив жодного свого підпису на оспорюваному заповіті, особисто його не підписував, перед посвідченням тексту заповіту його не читав, на підписання заповіту від його імені довіреність не видавав, в тексті заповіту не зазначено характеру хвороби заповідача, яка заважала би йому особисто прочитати та підписати заповіт.

Стверджує, що це підпис не її батька і йому він не належить, оскільки батько розписувався по іншому. Нотаріус не перевіряв справжність підпису батька на оспорюваному заповіті.

Нотаріус не визначив обсяг цивільної дієздатності її батька за його паспортом громадянина України, або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України «Про нотаріат».

Під час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріус не встановлював особу батька. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, не записана назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка видала документ, по якому посвідчено особу батька.

В матеріалах нотаріальної справи відсутні витяги з документа, за яким встановлено особу спадкодавця, у якому відображені усі заповнені сторінки.

Оскільки батько не підписував даний заповіт, а тому не міг розуміти значення, умови та правові наслідки заповіту, а отже не виражав свою внутрішню волю. Відтак, нотаріус не встановлював дійсні наміри батька до підписання заповіту, а тому не встановлював його волевиявлення.

Окрім того, заповіт було посвідчено не у приміщенні нотаріальної контори, не у приміщенні яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, тобто поза вказаними приміщеннями, не виключено що не в межах даного нотаріального округу.

За таких обставин вважає, що заповіт складений від імені ОСОБА_3 10 травня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області, за реєстровим номером 195 батько не підписував, а отже він не відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця не є вільним, а отже заповіт є недійсним.

Вважає, що батько перебував у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок смерті, а саме заповіту від його імені складеного та посвідченого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської Моісєєвою А. В. 10 травня 2017 року, оскільки він сильно зловживати алкоголем та приймав наркотичні препарати. Відтак на момент посвідчення нотаріусом оспорюваного заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання заповіту.

23 серпня 2017 року вона, як спадкоємець першої черги звернулась до приватного нотаріуса Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області із заявою про прийняття спадщини. Тому, в разі визнання заповіту недійсним, як дочка заповідача, має право на спадкування за законом на майно померлого батька, а тому змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки - адвокат Мацей А.М. в судове засідання не з`явились, будучи належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданої до суду заяви, представник позивачки - адвокат Мацей А.М. просить розгляд справи здійснювати за відсутності позивачки та її представника, позовну заяву задоволити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заперечення на позовну заяву, в якому зазначила наступне.

Зміст оспорюваного заповіту повністю спростовує припущення позивачки, де чітко вказано, що заповідач ОСОБА_3 сам вголос читав заповіт в присутності нотаріуса перед його підписанням і власноручно його підписав. В заповіті також вказано, що особу ОСОБА_3 було встановлено.

Бувша дружина заповідача, мати позивачки, ОСОБА_5 після розлучення з ОСОБА_3 виїхала за кордон. Згодом забрала до себе з його дозволу дочку, позивачку по справі ОСОБА_1 , яка була ще малолітньою. Вони до даного часу проживають за кордоном.

Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що заповідач, ОСОБА_3 , не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок смерті. Він був інвалідом 3 групи загального захворювання, проте, згідно акту медичного обстеження від 21 листопада 2005 року за направленням Дубенського УМВС, він на обліку не стоїть у психіатра і «змін зі сторони психіки не виявлено», а також не стоїть на обліку у нарколога. А згідно Витягу № 350 з постанови ЛКК від 27 січня 2017 року самостійно не протипоказано керувати автотранспортом.

Окрім того, вона займалась похованням ОСОБА_3 та його матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать довідки Млинівської сільської ради та приватної фірми з ритуальних послуг.

Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є незаконною та необгрутованою, а позовні вимоги її безпідставні. Жодного доказу з приводу своїх позовних вимог позивачка не надала, а гола констатація статей Цивільного та Цивільно-процесуального кодексів не є доказами по справі.

Просить в позові відмовити за безпідставністю.

Згідно поданої до суду заяви відповідачка ОСОБА_2 просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Моісєєва Алла Володимирівнадо судового засідання надала заяву відповідно до якої просить розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГС м. Дубно Рівненської області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 7)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 30.07.2017 року Млинівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області (а.с. 8).

23.08.2017 року ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмига М.В., зареєстровану в реєстрі за № 478 про прийняття спадщини за законом і за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 (а.с. 14).

10 травня 2017 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою А.В. посвідчено заповіт, за реєстровим номером 195, відповідно до якого ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і загалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на все те на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 476464992 від 10.05.2017, заповіт зареєстровано за № 60613687 (а.с. 11).

Як вбачається з довідки МСЕК серії АВ № 0698437 від 20.09.2016, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, протипоказана важка фізична праця (а.с. 33)

Згідно акту медичного обстеження від 21 листопада 2005 року за направленням Дубенського УМВС, ОСОБА_3 на обліку у психіатра та нарколога не стоїть (а.с. 34).

Відповідно до витягу № 350 з постанови ЛКК від 27 січня 2017 року ОСОБА_3 за станом здоров`я самостійно не протипоказано керувати автотранспортом (а.с. 35).

Як свідчить довідка № 1989 видана 03.07.2017 Млинівською селищною радою, ОСОБА_2 за власний рахунок здійснила обряд поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і доглянула його до смерті (а.с. 36).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту заповіту він до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 та власноручно ним підписаний о 10 год. 55 хв. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту.

Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Доказів того, що на момент укладення заповіту ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачем не надано.

До того ж приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Моїсєєва А.В., яка посвідчувала заповіт, при його укладанні перевірила дієздатність та підтвердила, що ОСОБА_3 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 10.05.2017 спадкодавець не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 10.05.2017 року недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Моісєєва Алла Володимирівна, про визнання заповіту недійсним - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.09.2020.

Суддя: Р.В. Ралець