Справа № 154/3019/19 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Провадження № 22-ц/802/885/20 Категорія: 69 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Боввчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Покликався на те, що вони з ОСОБА_2 офіційно уклали 07 серпня 1982 року, зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис №189. В сім`ї склались складні взаємовідносини, постійно виникали непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довір`я. Шлюбні відносини між ними не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше спільне їх життя як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших стосунків між ним та відповідачем. Примирення між ними є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату.

Рішенням Володимир-Волинський міського суду Волинської області від 27 травня 2020 року позов задоволено. Ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), який був зареєстрований 07 серпня 1982 року міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис №189.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи. А саме, що до виїзду ОСОБА_1 30 грудня 2019 року на роботу за контрактом до Словацької республіки, вони мешкали однією сім`єю, вели спільне господарство і жодного разу не ініціювалось питання про розірвання шлюбу. Також скаржник в апеляційний скарзі звертає увагу на те, що в своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що представник позивача наполягає на позовних вимогах, та ніде не зазначено, що саме ОСОБА_1 підписав позовну заяву про розірвання шлюбу і саме він наполягає на його розірванні. Наданий судом строк для примирення, був виключно формальним, адже суду було достовірно відомо, що скаржник перебувала на карантині в місті Києві, а чоловік - в Словецькій республіці, що унеможливлювало їхнє примирення.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила постановити нове судове рішення, яким скасувати рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2020 року про розірвання шлюбу та відмовити в задоволені позовних вимог.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 07 серпня 1982 року міським відділом ЗАГСу м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис № 189 (а. с. 10).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.( ч.3 та 4 ст. 56 СК України).

Проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими.

В позовній заяві, у відзиві на апеляційну скаргу, додаткових письмових поясненнях, поданих на адресу апеляційного суду позивач ОСОБА_1 послідовно стверджував про неможливість збереження сім`ї з підстав втрати почуття любові та взаємоповаги один до одного.

Сторонам надавався строк для можливого примирення, який не дав бажаного результату. При цьому безпідставними є твердження апелянта про наявність в країні карантинних заходів, як причину неможливості примирення. Сторони не позбавлені були можливості, при спільному бажанні, з`ясувати питання щодо їхній стосунків, зокрема шляхом телефонного та інтернет зв`язку.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо збереження сім`ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 .

Покликання апелянта на неналежне з`ясування судом обставин справи та надання судом першої інстанції досить незначного терміну для примирення є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи не дивлячись на тривалий період знаходження даної справи в суді ( з жовтня 2019 року) ОСОБА_2 не вдалось примиритись з позивачем. Крім того, в поданих суду апеляційної інстанції письмових поясненнях, позивач вказував, що за весь цей період часу їхні стосунки значно погіршились, та він наполягає на розірванні шлюбу. Дані обставини також свідчать про небажання ОСОБА_3 зберегти сімейні стосунки з відповідачем.

До того ж, суд звертає увагу відповідача на те, що пунктом 1 ст. 64 ЦПК України передбачає, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надала копію ордеру про надання правової допомоги КВ № 444167 та договір б/н про надання правової допомоги, де міститься підпис позивача. З врахуванням наведеного представник позивача правомірно підписував документи, що подавались до суду в інтересах позивача. В додаткових поясненнях поданих суду апеляційної інстанції, які підписані ОСОБА_1 , позивач підтвердив бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем та про свою обізнаність з рухом даної справи.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільного господарства не ведуть, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловив.

Примусове перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_2 порушуватиме його законні права та інтереси.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач у апеляційній скарзі, не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,60 грн, сплата якого була відстрочена ухвалою суду від 07 серпня 2020 року.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 21 вересня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Володимир-Волинський міський суд Волинської області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1261 гривню 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: