ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/907/20

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/976/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Ідея Банк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору (суддя Хоменко Л.В.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 02 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання п.1.10., п.6.1 графа 7.4 таблиці, укладеного договору № Р29.13034.004910399 від 12.02.2019 року з Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк»), такими, що суперечать закону, і визнання їх недійсними та зобов`язання банку врахувати суми, сплачені на підставі даних пунктів, в рахунок інших обов`язкових платежів за договором. Позов мотивовано тим, що між позивачем і відповідачем було укладено вказаний договір, відповідно до якого банк надав позивачеві кредит на поточні потреби у розмірі 38 700 грн зі сплатою 15,5 процентів за користування кредитом на строк 36 місяців, тобто до 12.03.2022 року. ОСОБА_1 вказував, що ним були отримані від банку кошти в розмірі 31 009,62 грн, у той час як уже сплачено 40 123,26 грн. Загальна вартість кредиту становить 110 781,22 грн. Позивач вважає, що п.1.10., п.6.1 графа 74 таблиці спірного договору суперечать закону, є несправедливими та такими, що порушують принцип добросовісності, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За доводами ОСОБА_1 , банком встановлено чимало механізмів захисту власних інтересів в договорі, серед яких: змінна частина процентної ставки за користування кредитом; зобов`язання позичальника здійснювати підтвердження свого фінансового стану; право банку на стягнення штрафу у розмірі 500 грн за кожен випадок такого неподання документів; зобов`язання позичальника оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Також банком передбачено плату за обслуговування кредиту. ОСОБА_1 вважає, що діяльність контакт-центрів банку здійснюється в інтересах банку та не є залежною від укладеного кредитного договору, а встановлення плати за послуги, які відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» мають надаватися безкоштовно, незаконним. Крім того, позивач вказує, що пункт 1.10 договору завуальований та насправді приховує процентну додаткову ставку по кредиту.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року позовні вимоги задоволено; визнано недійсними пункти 1.10, 6.1 (графа 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки) кредитного договору № Р29.13034.004910399 від 12 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, та зобов`язано АТ «Ідея Банк» врахувати суми, сплачені на підставі даних пунктів, в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6.1 кредитного договору, а саме у п.7.4 графіку щомісячних платежів. Також суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату на таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, оспорювані пункти кредитного договору п.1.10, 6.1 є несправедливими та підлягають визнанню недійсними з моменту укладення договору, у зв`язку з чим підлягає задоволенню і позоанв вимога про врахування сум, сплачених на підставі даних пунктів, в рахунок інших обов`язакових платежів за договором.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» просить скасувати зазначене рішення суду в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, у відповідності до п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідач вказує, що пунктом 3.2.4 кредитного договору передбачена можливість позичальника отримати інформацію по рахункам позичальника в рамках Закону України «Про споживче кредитування», ОСОБА_1 був ознайомлений з можливістю отримання такої інформації, що підтверджується підписанням ним кредитного договору. Тобто, за доводами АТ «Ідея Банк», плата за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена в п.1.10 не є тією оплатою, право на яку мав би позичальник в сенсі статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також відповідач посилається, що у аналогічних справах постановами Київського апеляційного суду у справі №361/8067/18 від 18.02.2020 року та №754/13274/19 від 24.06.2020 року зазначено, що чинним законодавством України надано право банку отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки воно прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору в цій частині недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 12 лютого 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р29.13034.004910399, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 38 700 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (а.с.5-8). Банк надає кредит у день підписання договору строком на 36 місяців.

Також позивачем 12 лютого 2019 року підписано Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма)), згідно з яким сума кредиту 38 700 грн; строк кредитування 36 місяців; процентна ставка, відсотків річних 15,5%; тип процентної ставки змінювана; плата за обслуговування кредитної заборгованості 4,45% щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом 79 771,60 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі 110 781,22 грн; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 200,42152406% (а.с.33-34).

Відповідно до пункту 1.10 кредитного договору № Р29.13034.004910399 від 12 лютого 2019 року за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно з п.6.1 кредитного договору щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачуються на транзитний рахунок. У графі 7.4 зазначеної таблиці встановлено плату за обслуговування як платіж за додаткові та супутні послуги банку.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 12 лютого 2019 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6.1 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки банком було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оспорювані пункти кредитного договору п.1.10, 6.1 є несправедливими та підлягають визнанню недійсними з моменту укладення договору. Також суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для зобов`язання банку врахувати суми, сплачені на підставі даних пунктів, в рахунок інших обов`язкових платежів за договором.

Доводи АТ «Ідея Банк», що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, визначається кожним банком індивідуально, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у даному випадку банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним договором повинні надаватися безоплатно.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, враховуючи, що наявність права банку нараховувати плату за обслуговування кредиту не має суперечити ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови та дотримання балансу прав споживачів.

Посилання АТ «Ідея Банк», що встановлена в п.1.10 плата за обслуговування кредитної заборгованості не є тією оплатою, право на яку мав би позичальник в сенсі ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», грунтується на невірному тлумаченні норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на постанови Київського апеляційного суду у аналогічних справах, оскільки чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язок суду враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах судів апеляційних інстанцій.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: