Справа № 190/1863/19
Провадження №2/190/120/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 січня 2020 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . На момент набуття права власності на вказаний будинок в ньому був зареєстрований колишній власник будинку ОСОБА_2 , проте з 25.01.2018 року в ньому не проживає. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.38/.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 23.01.2018 року/а.с.9/, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.8/

Відповідно до довідки, виданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області /а.с. 28/ та домової книги /а.с. 11-15/ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 30.01.2006 року.

Згідно довідки депутата П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_2 , зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , однак з 25.01.2018 року у вказаному будинку не проживає /а.с.39/.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У силу ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутності поважних причин такого непроживання. При цьому дані положення застосовуються до наймачів житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, та членів їх сімей.

За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не з`являється понад два роки, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,80,81,82, 128, 263-265,280-283 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса