Провадження № 4-с/742/26/20
Єдиний унікальний № 742/819/20
УХВАЛА

18 вересня 2020 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., представника заінтересованої особи адвоката Ткаченко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Кравченко Т.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 про визанння неправомірною бездіяльність державного виконавця та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду зі скаргою в якій просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Прилуцькому міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.І. щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника від 12.06.2020 у виконавчому провадженні ВП № 62095334 та зобов`язати головного державного виконавця зняти арешт з усього майна скаржника.

Заява аргументована тим, що у Прилуцькому міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні судовий наказ № 2-н/742/136/20 від 13.04.2020 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини його заробітку. 12.06.2020 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна ОСОБА_1 10.08.2020 скаржником надано виконавцю ОСОБА_4 заяву і квитанцію про сплату наявного боргу згідно вище згаданого судового наказу та 11.08.2020 подано клопотання про скасування арешту майна боржника. Проте, станом на 25.08.2020 жодної відповіді про скасування арешту його майна він так і не отримав, а в телефонному режимі виконавець повідомила його, що немає підстав для скасування арешту належного йому майна. Вважаючи такі дії головного державного виконавця Кравченко Т.І. незаконними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства, оскільки заборгованість по сплаті аліментів на даний час відсутня, тому ОСОБА_1 і звернувся до суду з відповідною скаргою.

У судовому засіданні скаржник повністю підтримав свої вимоги, просить такі задовольнити, посилаючись на обставини викладені в скарзі. Також вказує, що відповідний арешт обмежує його конституційні права щодо вільного розпорядження своєю власністю, оскільки заборгованість по аліментах він повністю сплатив. Він взагалі не знав про необхідність сплати аліментів, оскільки ним було залишено достатньо майна стягувачці для нормального забезпечення дитин. Крім того, арештований автомобіль, який виступає його джерелом отримання доходу, він не може зареєструвати на фірму, на якій буде працювати.

Головний державний виконавець Кравченко Т.І. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись на те, що хоч ОСОБА_1 і погасив заборгованість по аліментах, однак більше ніякого доходу і майна в нього немає, на що надала копію виконавчого провадження та зауважила, що спірний автомобіль це єдине майно боржника за рахунок якого можливо буде забезпечено виконання рішення суду в разі його добровільного невиконання.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , в судовому засіданні, просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки зняття арешту з майна ОСОБА_1 може стати підставою для повного унеможливлення виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини.

Вислухавши скаржника, головного державного виконавця, заінтересовану особу та дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного

права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З аналізу вимог статті 447 ЦПК України вбачається, що під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, яким порушено їхні права чи свободи.

За таких обставин, задоволенню підлягає лише скарга на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, за умови, що судом встановлено, що оскаржувані рішення, дія чи бездіяльність державного виконавця порушують права чи свободи скаржника.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Прилуцькому міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні судовий наказ № 2-н/742/136/20 від 13.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини його заробітку (а.с.21).

15.05.2020 головним державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 6209533 (а.с.22-23).

12.06.2020 державним виконавцем вжиті заходи щодо розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до установ та організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна, а також щодо виявлення зареєстрованих в установах банків за боржником рахунків, джерел доходів, проте майно в боржника відсутнє (а.с.24, 31).

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 15.05.2020, 03.06.2020 та 27.08.2020 про осіб-боржників, які отримують пенсію та осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, відомості відносно боржника відсутні (а.с.26, 43).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 12.06.2020, зареєстроване припинення 10.06.2020 підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с.30).

15.05.2020 згідно результатів аналітичного пошуку транспортних засобів по «МВС АСВП» виявлений зареєстрований за боржником транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 109 CDI (а.с.24)

За період з 24.03.2020 по червень 2020 року державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, і станом на червень 2020 борг складав 4911,73 грн (а.с.28).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

12.06.2020 головним державним виконавцем Прилуцькому міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.І. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої для забезпечення виконання судового рішення накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с.29).

17.06.2020 головним державним виконавцем Прилуцькому міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.І. було здійснено виклик ОСОБА_1 для надання відповідних пояснень щодо виконавчого провадження № 6209533 (а.с.34).

19.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою про незгоду з призначеним розміром аліментів, оскільки з 14.02.2020 був звільнений з роботи, і не має постійного доходу для виплат у зазначеному розмірі, на підставі чого надав копію трудової книжки (а.с.36-37).

За період з 24.03.2020 по серпень 2020 (за більше ніж чотири місяці) державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, і станом на серпень 2020 борг складав 9491,23 грн (а.с.38).

Згідно наданих ОСОБА_1 письмових пояснень від 07.08.2020 він зобов`язався сплатити всю суму по сплаті аліментів по можливості (а.с.39), та 20.08.2020 надав держвиконавцю ОСОБА_4 квитанцію про сплату аліментів за серпень 2020 (а.с.40-41).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на серпень 2020 заборгованість відсутня (а.с.42).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 Закону, відповідно до якої за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За положеннями ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону).

У зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів за період з 24.03.2020 по серпень 2020 року головним державним виконавцем Прилуцькому міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Т.І. дійсно була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду.

За змістом ч.5 ст.13 , п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Беручи до уваги те, що боржник офіційного заробітку не має у зв`язку із звільненням з роботи з 14.02.2020, він припинив свою підприємницьку діяльність (відповідь державної фіскальної служби України), іншого майна чи грошових коштів державним виконавцем не виявлено, підстави для скасування арешту відсутні, порушень державним виконавцем вимог закону не встановлено.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Не може бути прийнято до уваги і посилання ОСОБА_1 на п.19 розділу ІІІ Інструції з примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5, відповідно до якого у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання, оскільки положення цієї інструкції суперечать вимогам Закону і до вказаних правовідносин щодо виконання рішення про стягнення аліментів не застосовуються.

За таких обставин, суд вважає, що скаржником ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що дії державного виконавця, щодо не зняття арешту з його майна, накладеного постановою про арешт майна боржника від 12.06.2020 у виконавчому провадженні ВП № 62095334 є неправомірними.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, п.7, ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Кравченко Т.І. (м.Прилуки, вул.Пушкіна, 73), заінтересована особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визанння неправомірною бездіяльність державного виконавця та зняття арешту з майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Ільченко