Справа № 310/791/18
2/310/130/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Івакіній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (представники: Савіхіна Анастасія Миколаївна, Гаренко Надія Володимирівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) до ОСОБА_4 (представник ОСОБА_5 ) про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у якому зазначило, що 14.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір за яким ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір про надання банківських послуг. Своєю заявою відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання обов`язків за даним договором. Зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнта про внесення змін шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких офіційний сайт банку, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання не виконує та не сплачує грошові кошти, що підлягають поверненню за умовами договору. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17235,78 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Пояснив суду, що ОСОБА_4 підписав анкету-заяву, тому на нього розповсюджуються умови та правила надання банківських послуг, щодо використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» Відповідач отримав грошові кошти, але не повернув їх і продовжує ухилятися від виплати заборгованості. Останній платіж було здійснено 08.12.2017 року в розмірі 1100 грн. Факт отримання кредитної картки підтверджується фотографією, на якій зображений ОСОБА_4 , який у руці тримає кредитну картку під час її отримання. Після закінчення дії картки ОСОБА_4 неодноразово приходив і на його прохання картка перевипускалась. Відсоткова ставка за кредитом неодноразово змінювалася відповідно до умов та правил надання банківських послуг, про що відповідач був сповіщений СМС повідомленням. Жодної депозитної картки на відповідача не оформлялось.

ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що він не укладав з позивачем кредитного договору. У 2011 році він та АТ КБ «Приватбанк» уклали депозитний договір, після чого він щомісячно вносив на депозит по 50 грн. Він періодично знімав грошові кошти з депозитного рахунку, та перераховував на рахунок банку грошові кошти, але вони сплачувались не в рахунок відшкодування заборгованості по кредиту, а на депозитний рахунок.

Представник відповідача ОСОБА_5 зазначила, що в анкеті-заяві від 14.10.2011 року міститься відмітка ОСОБА_4 про оформлення депозиту. Жодних доказів укладення кредитного договору та ознайомлення відповідача з умовами та правилами його надання позивачем не надано. Відповідач оформив договір депозиту і отримуючи грошові кошти вважав, що це його накопичення за депозитом. Відповідачем не надано відомості про причини збільшення кредитного ліміту з 500 грн. до 8300 грн. ОСОБА_4 не повідомляли про зміну відсоткової ставки, оскільки дати СМС повідомлень не співпадають з датами прийняття рішень про збільшення відсоткової ставки. Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4412,17 грн., але не зазначив за який період.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

З анкети-заяви, яку підписано відповідачем 14.10.2011 року вбачається, що ОСОБА_4 після речення «ознайомившись с условиями и правилами представления банковских услуг, тарифами приватбанка, изъявляю желание оформить на свое имя» зробив відмітку у розділі, який передбачає оформлення зберкнижки (депозиту) (а.с.8).

Позивач вважав, що цією заявою ОСОБА_4 приєднався до умов та правил надання банківських послуг, тому йому було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, та видано таку тільки 18.03.2013 року.

Також позивач вважав, що вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами відповідачем взято на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Суду надано розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача перед банком станом на 19.12.2017 року склала 17235,78 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредита 4412,17 грн., заборгованість за відсотками 5745,15 грн., заборгованість за пенею 5781,52 грн. та заборгованість за судовими штрафами 1296,94 грн. (а.с. 5-7).

Аналізуючи надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У ч.2 ст.215 ЦК України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Судом встановлено, що анкета-заява від 14.10.2011 року не містить відомостей, які би відображали волевиявлення ОСОБА_4 на укладення саме кредитного договору. Інших доказів, які би відповідно до ст.207 ЦК України підтверджували укладення між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк» саме кредитного договору не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не було видано кредитну карточку 14.10.2011 року, а тільки 18.03.2013 року. У подальшому кредитні карточки неодноразово перевипускались, остання 29.03.2018 року зі строком дії до жовтня місяця 2021 року (а.с.127,162).

Із виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_4 отримував грошові кошти та погашав заборгованість (а.с.128-132). Зазначені обставини не заперечувались у судовому засіданні і самим відповідачем.

Суд вважає, що за таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення у письмовій формі кредитного договору між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які позивач вважав заснованими на кредитному договорі від 14.10.2010 року.

Правові наслідки недійсності правочину закріплені в ч.1 ст.216 ЦК України, яка передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язані повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 отримував грошові кошти та відшкодовував їх за нікчемним кредитним договором, тому він повинен повернути АТ КБ «Приватбанк» отримані ним і не повернуті грошові кошти в сумі 4412,17 грн.

Суд вважає, що за встановлених обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів, пені, штрафів і в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 141,259,263-265,273,354 ЦПК України,ст.ст. 215,216,626,628,638,639,1054,1055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50) 4412,17 грн. заборгованості за тілом кредиту, а також 1762 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя