Провадження № 2-о/234/759/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Краматорськ

Головуючого - судді Романенко К.С.,

за участі секретаря судового засідання - Коваленко Н.Є.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) , заінтересована особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказала, що перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду 09.02.2016 року. В період шлюбу , а саме 02.01.2002 року вони разом з чоловіком та донькою ОСОБА_4 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка на цей час є спільною сумісною власністю. На цей час вона з ОСОБА_3 є сторонніми особами, однак вимушена проживати з ним в різних кімнатах однієї квартири, оскільки іншого житла у неї нема на відміну від ОСОБА_3 , якій має будинок АДРЕСА_2 , де зареєстрований ,але проживати за місцем реєстрації не бажає.

Останнім часом , а саме протягом трьох місяців , проживання разом з ОСОБА_3 в одній квартирі стало не можливо, останній зловживає алкогольними напоями, постійно застосовує до неї сексуальне, психологічне та фізичне насилля, без запрошення заходить до її кімнати та в грубій формі і проти її волі наполягає на сексуальних відносинах, ображає нецензурними словами та висловлює погрози застосування фізичного насилля. Крім цього не заподіюючи їй тілесних ушкоджень штовхає , стискує руками її обличчя в області рота, що причиняє фізичну біль та образу. У зв`язку з цими обставинами вона вимушена убігати із дому та просити допомогу знайомих та доньки, все це призвело до чисельних звернень заявника до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинене домашнього насильства. Так, 23.07.2020 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП . 16.08.2020 року уповноваженими підрозділами Національної поліції був складений терміновий заборонений припис серії АА №059560 . Однак, образи і фізичне насилля щодо неї з боку ОСОБА_3 не припиняються, вони продовжують проживати у квартирі, ОСОБА_3 вчиняє погрози та насильство відносно неї.

Вважає, що такими своїми діями ОСОБА_3 позбавляє її нормального життя, вона боїться за себе, знаходиться постійно в стані страху, вважає, що лише шляхом видачі обмежувального припису можна припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно неї.

У зв`язку з цим просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання - перебування ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 200 м до дворової території місця проживання ОСОБА_1 , а саме до квартири АДРЕСА_3 ;

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 10:30 год. 04 вересня 2020 року про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою суду від 04.09.2020 року за клопотанням представника заявника та відповідно до ч.7ст.7 ЦПК України подальший розгляд справи постановлено розглядати у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , посилаючись на обставин, викладені у заяві, зазначила, що в жовтні місяці хоче вирішити майновий спор , який виник у неї та колишнього чоловіка з приводу розділу квартири.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву підтримав, просив видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , посилаючись на обставин, викладені у заяві та сподівається, що обмежувальний припис допоможе колишньому подружжю знайти порозуміння у квартирному питанні, а саме розподілу квартири.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнав, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки обставини наведені у ній не відповідають дійсності, будь-якого домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 ніколи не вчиняв, дружину любить. Зазначив, що конфлікти з боку колишньої дружини почалися після повернення останньої з відпочинку , та виникають у зв`язку із бажанням ОСОБА_1 відібрати у нього квартиру, його частка у якої складає 1/3. Пояснив, що ОСОБА_1 лікується у невропатолога та приймає якісь пігулки після яких поводить себе не природньо . За пропозицією своїх подруг кожного дня викликає поліцію та погрожує відправити його у в`язницю після чого погрожує відібрати його частку у спільному майні. Крім цього зазначив , що ОСОБА_1 , під час конфліктів ображала його і нецензурно виражалася. В задоволені заяви просив відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

«Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Так, судом встановлено, ОСОБА_1 та зацікавлена особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі , від якого у них є повнолітня донька ОСОБА_4 .

На даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення суду від 09 лютого 2016 року.

Як вбачається із договору купівлі-продажи № 2718 від 02.01.2002 року за № 2718 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купили двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ,та зареєстрували її в БТІ м.Краматорська Донецької області 03.01.2002 року реєстровий № 2290-К .

10, 11, 28 липня 2020 а також 12, 16 серпня 2020 року від ОСОБА_1 до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області надходили повідомлення, що колишній чоловік ОСОБА_3 в агресивному стані висловлюється нецензурною лайкою та провокує конфлікт.

23 липня 2020 року постановою Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладене на нього адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.

16.08.2020 року уповноваженими підрозділами Національної поліції був складений терміновий заборонений припис серії АА №059560 .

Проте, у матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 .

Судом також встановлено , що між заявником ОСОБА_1 та зацікавленою особою ОСОБА_3 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування квартирою АДРЕСА_3 .

Так, допитана судом свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сестрою ОСОБА_1 та знає відносини, які склалися між сестрою та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 ,якій позбавляє її сестру нормального життя, вона боїться його, знаходиться постійно в стані страху. 17.08.2020 року ОСОБА_1 зателефонувала їй після обіду та просила допомоги у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 знов вчинив відносно неї насильство, а саме ввірвався у її кімнату та став погрожувати та висловлювався нецензурною лайкою , приїхавши до квартири побачила, що ОСОБА_3 перебуваючи у нетверезому стані поводив себе агресивно та зухвало , після того, як ОСОБА_6 стала збиратися поїхати з квартири ОСОБА_3 схопив ОСОБА_1 за футболку та штовхнув її в бік. На даний час колишне подружжя не можуть вирішити питання розділу квартири.

Допитана судом свідок ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 пояснила, що між батьками давно нема порозуміння, будь якого спілкування мати уникає у зв`язку з постійним насильницькими діями батька до неї. Батько постійно, без дозволу заходить до кімнати матері , ображає її та застосовує економічне та психологічне насиллі , у зв`язку з чим вони постійно викликають працівників поліції задля забезпечення безпеки здоров`я матері. Всі ці обставини спричинили нервовий зрив та необхідність ОСОБА_1 звернутися за допомого до лікаря невропатолога. Конфлікти виникають з приводу проживання та користування квартирою, на пропозиції матері сплатити батьку його частину у квартирі грошима він категорично заперечує та згоден тільки, якщо мати купить йому квартиру.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 пояснила, що є подругою ОСОБА_1 та знає відносини, які склалися між колишнім подружжям. Так, ОСОБА_6 останні чотири роки свариться з ОСОБА_3 причиною яких є квартира , яку вони не можуть розділити . 20 серпня 2020 року вона була в квартирі у ОСОБА_6 , прийшла за викликом подруги о 00 часу ночі, пізніше прийшов ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння та став оскорблять ОСОБА_6 . Крім цього, 23 серпня 2020 року вона була вдома і о 00 годин їх зателефонувала ОСОБА_6 , яка була збуджена та стала просити її прийти до неї , оскільки ОСОБА_3 прийшов п`яний та вчинив сварку. Зі слів подруги вона знає, що ОСОБА_3 своїми діями доводить її до нервового зриву та не дає можливості нормально жити.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що працює інспектором роти БПП м. Краматорська та Слов`янська та декілька разів виїжджав на виклики ОСОБА_6 на адресу будинок АДРЕСА_1 щодо вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства , декілька разів складав адміністративні протоколи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, його колега виносив тимчасовий заборонений припис стосовно ОСОБА_3 .. Кожного разу ОСОБА_6 перебувала у емоційно -збудженому стані, кожного разу ОСОБА_8 знаходився у стані сп`яніння.13.09.2020 року він також приїзжав на виклик ОСОБА_6 заява була про погрозу ножом, але коли вони приїхали ножа не було, ОСОБА_8 викликал для себе швидку допомогу, йому стало зле. Пояснив, що у його присутності ОСОБА_8 поводив себе спокійно, погроз на адресу ОСОБА_6 він не чув, але ОСОБА_8 при ньому нецензурно лаявся на адресу ОСОБА_6 , фізичних ушкоджень він на ОСОБА_6 не бачив. Крім цього зазначив, що 14.09.2020 до ЄДРДР було внесено повідомлення за ст. 126-1 КК України по факт домашнього насильства.

Як вбачається з пояснень інспектора роти БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ ОСОБА_10 16.08.2020 року він знаходися на службі у групі по протидії домашньому насильству, на службовий планшет надійшло повідомлення за адресою будинок АДРЕСА_1 « сімейна сварка» , заява надійшла від ОСОБА_1 про систематичне вчинення домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_3 , перевірив оцінку ризиків він виніс тимчасовий заборонений припис стосовно ОСОБА_3 заборонивши йому у будь який спосіб спілкуватися з постраждалою особою, але вже на наступний день на його особистий номер зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що її колишній чоловік знову вчиняє до неї насильство.

Надані представником заявника копії медичної документації ,картки амбулаторно хворої ОСОБА_1 відповідно до яких з остання зверталася до лікаря невропатолога, не є беззаперечним доказом виникнення саме цієї хвороби внаслідок дій ОСОБА_3 .

З досліджених в судовому засіданні доказів убачається наявність конфлікту, неприязного відношення заінтересованої особи та заявника. Стосунки між сторонами напружені і неприязні.

Так ,наданий заінтересованою особою ОСОБА_3 до справи відеозапис із камери мобільного телефону , яким зафіксовані події у приміщенні квартири АДРЕСА_3 свідчить про наявність між заявником та заінтересованою особою неприязних стосунків та вбачається що конфлікти між ними виникають внаслідок обопільних дій.

Переглядом відеозапису встановлено, що конфлікт спровокований ОСОБА_3 , але ОСОБА_1 у свою чергу поводила себе зухвало та бурно реагувала на дії ОСОБА_3 та висловлювалась на адресу нецензурною лайкою.

Відтак, твердження ОСОБА_3 ,що ОСОБА_1 під час конфліктів ображає його і нецензурно виражається підтверджуються доказами.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України),а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься

в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу

у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом

і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

Дослідженням наданих заявником ОСОБА_1 доказів встановлено, що доводи заявниці в частині застосування відносно неї домашнього насильства, а саме діяння психологічного та економічного насильства знайшли своє підтвердження, оскільки наявність конфлікту між колишнім подружжям, спору про поділ майна подружжя, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо продовження саме психологічного та економічного насильства, як форми домашнього насильства, є вірогідним.

А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав видачі обмежувального припису. Проте, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити у три місяці, що є достатнім для запобігання ризику продовження дій домашнього насильств та стимулювання учасників конфлікту до вирішення квартирного питання.

За таких підстав, заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючисьЗаконом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст.350-1-350-6,350-8 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про винесення обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 - у квартирі АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань до 200 м до дворової території місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: К.С.Романенко