ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1627/20 Справа № 199/7127/19 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року позивач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 27.05.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Амур-Нижнодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2016 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2007 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року у свідоцтвах про народження яких батьком вказаний відповідач.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами на теперішній час припинені, вони спільно не проживають, діти проживають разом з матір`ю, однак відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, тому позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку не менше 50% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року позов задоволено.

Вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 30.08.2019 року.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не було враховано, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року було вже вирішено аналогічний спір щодо стягнення аліментів, рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та виконується.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували зареєстрованому шлюбі з 27.05.2006 року, який розірвано рішенням Амур-Нижнодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2016 року (а.с.11).

Від даних відносин сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження від 18.04.2007 року видане Амур-Нижньодніпрлвським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №509, а.с.5), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження від 19.10.2010 року видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1604, а.с.6), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження від 02.04.2013 року видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №472, а.с.7) у свідоцтвах про народження яких, батьком вказаний відповідач.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припиненні, сторони спільно не проживають, діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 22.08.2019 року, затвердженою головою квартального комітету №2 (а.с.8).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із його доведеності та обгрутованості.

Проте, колегія не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІНН НОМЕР_1 ) уродженця Дніпропетровської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - аліменти на утримання його доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2013 року і до їх повноліття, в особі матері ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 ) допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.36).

Зазначене судове рішення набрало законної сили та сторонами не оскаржувалося.

У судовому засіданні апелянт підтвердив, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року перебуває на виконанні, виконується, а за наявності оскаржуваного ним рішення буде відбуватись подвійне стягнення.

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Так, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія дійшла висновку, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 51сво18).

Суд першої інстанції не використав у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом, в наслідок чого не перевірив повно та всебічно матеріали справи, належним чином їх не оцінив та здійснив необґрунтовані юридичні висновки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а позивачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача і додаткових витрат на дитину, якщо на те будуть наявні законні підстави.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко