Справа № 219/6152/20
Провадження № 2/219/2346/2020
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участю секретаря Андрусенка С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 36, а також стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 10 квітня 2010 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею на знаходиться на її утриманні. Зазначила, що шлюбні відносини між ними не склалися, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2019 року, спільне господарство не ведеться. На даний час шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам з відповідачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча і має таку можливість, аліменти на утримання інших дітей не виплачує, на утриманні непрацездатних батьків не має. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права та права дитини.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2020 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, строк для примирення не надавати, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « ОСОБА_4 », підтримала позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, але зазначив, що дуже кохає дружину, дитина буде проживати разом з матір`ю, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, визнав у повному обсязі .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 10 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.6).

Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям, що підтверджується поясненнями сторін.

Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки.

Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України).

Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин.

При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Подружжя ОСОБА_4 шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя ОСОБА_4 , оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде проживати з матір`ю.

Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Відповідно до ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. У цьому випадку аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого або нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до моменту досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 200, 263-265 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 110, 112, 180, 181, 182, 183,191 Сімейного Кодексу України, положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 10 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 36.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище " ОСОБА_4 ".

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, починаючи стягнення з 25.06. 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Лапченко

28.09.2020