Справа № 209/3730/15-ц
Провадження № 2/209/116/20
РІШЕННЯ

іменем України

27 січня 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Олефірової Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

20серпня 2015 року Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», наступником якого є АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення з останнього на його користь заборгованості за договором кредиту № DZF0GA00002115 від 22серпня 2007 року (далі кредитний договір), посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 54406,98 доларів США, що за курсом НБУ на 01.07.2015 року складає 1142546,50гривень та судові витрати по справі

16 вересня 2015 року було відкрито провадження по справі.

Заочним рішенням від 22 жовтня 2015 року було повністю задоволено позов.

15 серпня 2019 року до суду звернувся із заявою про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 ..

Ухвалою від 13 вересня 2019 року було скасоване заочне рішення та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду 18 жовтня 2019 року відзив на позовну заяву /а.с. 163-168 Т.1/, згідно якого позов не визнав повністю, зазначив, що вищезазначений спір вже був предметом судового розгляду, так рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області14 вересня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором. Квартира була продана. На даний час відсутні докази розміру заборгованості та вартості проданої квартири. Крім того відповідач зазначає, що оскільки шляхом звернення до суду було змінено строк виконання кредитного зобов`язання та строк позовної давності почав спливати з дати реалізації квартири тобто 29.04.2011 року. Таким чином коли позивач дізнався що грошей отриманих від реалізації предмету іпотеки недостатньо він повинен був протягом трьох років з дати реалізації квартири звернутися до суду тобто до 30.04.2014 року. Але він зробив це лише в 2015 році. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог банку. Відповідач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач надав суду відповідь на відзив 15.11.2019 року /а.с. 231-235 Т.2/, згідно якого зазначив, що суду надано виписку по рахунку якою підтверджується розмір заборгованості. Наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє права банк звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Позовна давність банком не пропущена оскільки строк дії договору до 21.08.2017 року.

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с. 36 Т.1/, позов підтримав в повному обсязі просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Олефірова Я.В. в судовому засіданні позов не визнала повністю просила відмовити в його задоволенні.

Співвідповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву на позов суду не надавав.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DZF0GA00002115 від 22 серпня 2007 року відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 22400,00 доларів США на термін до 21 серпня 2017 року /а.с. 14-16 Т.1/. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивач пред`являє відповідачам станом на 01 липня 2015 року заборгованість у розмірі 54406,98 доларів США, яка складається з наступного: 15649,14 доларів США заборгованість за кредитом; 14403,71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2000,00 доларів США- заборгованість з комісії за користування кредитом; 19751,98 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 11,90 доларів США штраф (фіксована частина); 2590,24 доларів США штраф (процентна складова). Крім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі позивача протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання /а.с. 17 Т.1/. Також у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22.08.2007 року між ОСОБА_1 та «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 102,0 кв.м., житловою площею 66,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .29 (п. 33.3. договору іпотеки) /а.с. 78-80 Т.1/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області14 вересня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором /а.с. 68-70 Т.1/. Квартира була продана 29.04.2011 року /а.с. 81 Т.1/.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Умовами кредитного договору відповідно до п.2.2.4 встановлено, що Позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 цього договору.

За умовами п. 2.3.3. кредитного договору передбачено право Банку односторонньо розірвати кредитний договір та вимагати повернення всієї суми кредиту в повному обсязі шляхом направлення позичальникові відповідного повідомлення у випадку порушення Позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору.

Згідно п.2.3.7 Договору Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п.7.1, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3.

Згідно частини 2 п.7.1 Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 317,69 долл. США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складаєься із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Судом встановлено, що після порушень виконання умов договору банк в 2009 році звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором - квартиру. Квартира була продана 29.04.2011 року.

Згідно п. 16.8 Договру іпотеки, іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання.

Згідно вимог ст. 12 «Про іпотеку» У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, банк при порушенні відповідачами обов`язків встановлених іпотечним та кредитним договором, вимагав дострокового виконання основного зобов`язання, і в зв`язку з невиконанням цієї вимоги звернув стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Таким чином банк скориставшись своїм правом достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Отже, банк довідався про невиконання позичальником умов щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості в 2009 році перед зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк позовної давності перервався зверненням банку до суду та почав перебіг з квітня 2011 року з часу продажу квартири. З вимогою про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише в липні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки, в квітні 2014 року сплив строк позовної давності за тілом кредиту, то він вважається таким, що сплив, і на всі додаткові вимоги, похідні від нього, оскільки відсотки, та пеня нараховуються саме на тіло кредиту.

А тому, порушене право відповідача підлягає захисту шляхом застосування строку позовної давності.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно із ч.ч. 3, 4 статті 267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З наведеного вище, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Аналогічні правові позиції містяться у Постанові судової палати у цивільних справах ВСУ від 29.06.2016 року та Постанові Верховного Суду України від 02.07.2016 року по справі №6-1174цс16.

При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81ЦПКУкраїни передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з пропущенням строків позовної давності, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст.141 ЦПК України відмовляє у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 253, 256-258, 266, 267, 512, 514, ЦК України, ст.ст. 12-13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 01.02.2020 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая