Провадження № 2/755/1120/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"03" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю - представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартир, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в якому просить: винести рішення про примусове прибрання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перегородки та дверей, які перешкоджають позивачу вільно користуватися у комунальній квартирі ванною, туалетом та кухнею; направити до правоохоронних органів матеріали справи на притягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності по ст. 356 КК України за повторне самоправне побудування, без погодження позивача, перегородки з дверима та ненадання йому таким чином вільного доступу до користування ванною, туалетом, кухнею; направити до правоохоронних органів матеріали справи на притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності по ст. 129 КК України за погрози розправи над ОСОБА_7 , висловлені ним 28.06.2017 р., та по ст. 296 КК України за хуліганські дії обзивання 28.06.2017 р. ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він зареєстрований проживаючим у кімнаті АДРЕСА_1 , де облаштовано один туалет, ванну та кухню для мешканців чотирьох комунальних кімнат № 1, № 2, № 3, № 4, з рівним правом їх використання. Однак сусіди позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 повторно побудували до 2011 р. перегородку з дверима, всупереч рішенню Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 1996 р. по справі № 2-2318, яким було зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 прибрати незаконно побудовані ними перегородки та двері, які унеможливлюють користування позивачем у комунальній квартирі місяцями загального користування - ванною, туалетом, кухнею. Побудована сусідами перегородка з дверима у комунальній квартирі перешкоджає та унеможливлює вільне користування позивача ванною, туалетом та кухнею, у зв`язку з чим він не може проживати у комунальній квартирі з 2011 року по теперішній час, оскільки не має вільного доступ до вказаних приміщень загального користування, що є порушенням ст. 41 Конституції України про право володіння та користування житлом. Самовільне повторне побудування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перегородки з дверима, без згоди позивача, є самоправством, обмеженням його прав, зокрема житлових. ОСОБА_9 сам власноруч міняє замки на цих дверях, в чому його підтримують особи, які нелегально, без відповідних підстав, проживають у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 найбільше виступає проти реалізації права позивача користуватися місцями загального користування, 28.06.2017 р. нецензурно обзивав та погрожував розправою представнику позивача - його матері ОСОБА_7 , у зв`язку з чим було викликано поліцію.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартирі.

У судовому засіданні 20 лютого 2018 року судом, з урахуванням положень п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки станом на день набрання чинності Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року розгляд справи по суті не розпочався, вирішено про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від Десятої Київської державної нотаріальної контори.

На виконання ухвали суду 18 липня 2018 року до суду надійшли матеріали спадкової справи № 11/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартирі, в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_6 закрито, у зв`язку зі смертю останнього.

Цього ж дня ухвалою суду залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартирі співвідповідача ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2018 року, постановленою у відповідності до вимог ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні письмових клопотань позивача про залучення до участі в справі в якості третіх осіб Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, структурного підрозділу Житлово-експлуатаційну дільницю - 411.

11 березня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи копії Акту ЖЕД-411 від 04 грудня 2018 року, копії відповіді Департаменту житлово-комунального інфраструктури управління житлово-комунальної політики від 28 січня 2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 14 березня 2019 року ухвалою суду, постановленою у відповідності до вимог частини 4 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, зазначені у клопотанні позивача від 11 березня 2019 року письмові докази не прийняті судом та повернуті представнику позивача у зв`язку з відсутністю доказів направлення цих доказів іншим учасникам справи (у відповідності до вимог частини 9 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України), текст клопотання долучено до матеріалів справи.

Цього ж дня ухвалою суду, постановленою у відповідності до вимог ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні письмового клопотання позивача про залучення до участі в справі в якості третіх осіб Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», структурного підрозділу Житлово-експлуатаційну дільницю - 411, Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.

У підготовчому судовому засіданні 04 квітня 2019 року явка позивача в судове засідання на 25 квітня 2019 року була визнана обов`язковою у зв`язку із повідомленням представника позивача ОСОБА_10 про те, що позивач ухиляється від погодження з ним правової позиції.

У підготовче судове засідання 25 квітня 2019 року позивач не з`явився, подав заяву в якій повідомив, що до суду ним було подано усі наявні у нього докази та у зв`язку з тим, що у справі є представник його інтересів у суді адвокат Удалов Т.Г., а також ураховуючи, що йому більше немає що надати суду у якості доказу, просив відповідно до пункту 5 статті 223 ЦПК України проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи даних та доказів. Підготовче судове засідання відкладено до 31 травня 2019 року для повторного виклику позивача, якому листом від 25 квітня 2019 року роз`яснені процесуальні права та обов`язки, в тому числі порядок та підстави залучення до участі у справі співвідповідача, заміни неналежного відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, поняття доказів, порядок їх подання/витребування, підстави для звільнення від доказування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року клопотання позивача ОСОБА_2 про відвід судді Катющенко В.П. постановлено визнати необґрунтованим, передати клопотання про відвід для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Цього ж дня ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилової О.В. відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді, розгляд справи постановлено проводити в тому ж складі суду.

У підготовче судове засідання 31 травня 2019 року позивач повторно не з`явився, від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про припинення представництва у зв`язку з закінченням дії контракту про надання безоплатної вторинної правової допомоги укладених між ним та Першим київським місцевим центром з надання безоплатної правової допомоги. Підготовче судове засідання відкладено на 10 липня 2019 року для виклику позивача, останньому направлено листа із роз`ясненнями прав та обов`язків.

Таким чином, протягом судового розгляду, з підстав того, що суд позбавлений можливості належним чином виконати вимоги статті 197 ЦПК України, дотримуючись завдань цивільного судочинства, судом багаторазово визнавалась обов`язковою явка позивача ОСОБА_2 у підготовче засідання, про що він був повідомлений листами суду, направленими на його адресу, однак від явки до суду ухилився.

06 листопада 2019 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій, у зв`язку з тим, що ним по справі було надано всі наявні докази, якими підтверджується незаконність побудування сусідами по комунальній квартирі перегородок з дверима у комунальній квартирі АДРЕСА_3 , а також, у зв`язку з тим, що по цій справі є представник його інтересів у суді - адвокат Загорняк Н.Б., та у зв`язку з тим, що позивач вважає, що у наявності у суду є достатньо доказів для винесення судового рішення, просить відповідно до п. 5 ст. 223 ЦПК України проводити розгляд по справі за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 12 листопада 2019 року постановленою у відповідності до вимог ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик в судове засідання ОСОБА_11 , старшого майстра ОСОБА_12 , майстра т/д ОСОБА_16, бригадира ОСОБА_17, витребування письмових доказів - оригіналу Акту від 04.12.2018р.

Також, цього дня у підготовчому судовому засіданні яке проведено за участю представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , остання мирову угоду укласти передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді не бажала, уточнень до позовних вимог не мала, вважала, що до участі в справі залучені усі належні сторони, клопотань про долучення доказів, виклику свідків, витребування доказів та ін., не мала, вважала за можливе закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Щодо залучення до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_13 , вважала це не доречним, оскільки остання набула права власності на частину квартири після подання позову до суду. Судом повторно роз`яснено, що подані, починаючи з 15 грудня 2017 року позивачем письмові докази, не беруться судом до уваги, оскільки позивачем, всупереч вимог частини 9 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, не надано підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Цього ж дня ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі, в судове засідання викликано учасників справи.

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року відмовлено у задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку на подання позивачем доказів поважними; докази подані позивачем на підставі заяви від 22 листопада 2019 року постановлено залишити без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року - без змін, оскільки колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що стороною позивача не наведено обґрунтованих та поважних причин пропуску процесуального строку, визначеного законом для подання доказів, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причин пропуску такого строку.

31 серпня 2020 року ухвалою суду, постановленою у складі головуючого судді Катющенко В.П., заяву позивача ОСОБА_2 про відвід судді Катющенко В.П. визнано необґрунтованою; заяву про відвід передано для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України.

01 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва, у складі головуючого судді Марфіної Н.В., відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Катющенко В.П., постановлено про розгляд справи у тому ж складі суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала заявлений позивачем позов, однак зазначила, що їй невідомо, хто із відповідачів, коли саме та які перегородки побудував у квартирі. Проте, у разі наявності таких перегородок у квартирі, це є незаконним. Представник позивача вважає, що позивач вільний звертатися із позовом щодо таких позовних вимог до будь-кого із співвласників квартири. Вважає, що матеріалами справи не доведено відсутність перегородок, які є предметом позову.

Позивач ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, правом подання відзиву не скористалися, конверти разом із вкладеними документами повернулися до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням строку зберігання».

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, інтереси якого представляє його представник ОСОБА_1 , та відповідачів, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.

Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України).

За вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України , достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як убачається із матеріалів справи доказами, що додані позивачем до позовної заяви в обґрунтування заявленої позовної вимоги про зобов`язання відповідачів, співвласників комунальної квартири, прибрати перегородки та двері, що перешкоджають позивачу у вільному користуванні загальними для користування приміщеннями, є наступні.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 грудня 2001 року Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва (том 1 а.с.24), квартира за адресою: АДРЕСА_4 частин, загальною площею 16,64 кв.м, дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та він зареєстрований за адресою місця проживання у квартирі АДРЕСА_5 .

Технічні характеристики квартири АДРЕСА_3 убачаються із технічного паспорту на квартиру.

Квартира посімейного, спільного заселення складається з семи кімнат, загальною площею 131,7 кв.м, жилою площею 81,5 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 14,8 кв.м, 2-а кімната - 10,5 кв.м, 3-я кімната - 10,3 кв.м, 4-а кімната - 10,3 кв.м, 5-а - 10,7 кв.м, 6-а - 10,5 кв.м, 7-а - 14,4 кв.м, кухні площею 18,2 кв.м, ванної кімнати 6,4 кв.м, вбиральні (поєднаної) 2,4 кв.м, коридору 23,2 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) 7,5 кв.м. (том 1 а.с.25).

Згідно із довідкою з місця проживання про склад родини та прописку ОСОБА_2 постійно прописаний в АДРЕСА_6 , яка є комунальною, складається з 1 кімнати, житловою площею 10,3 кв.м, загальною площею 16,64 кв.м. Сусідами по помешканню є: ОСОБА_3 , який займає кімнату № 26/1 , площею 14,8 кв.м; ОСОБА_4 , який займає кімнату № 26/2 , площею 10,5 кв.м; ОСОБА_6 , який займає кімнату № 26/3 , площею 10,3 кв.м; ОСОБА_14 , який займає кімнату № 26/5 , площею 10,7 кв.м; ОСОБА_8 , яка займає кімнату № 26/6 , площею 10,5 кв.м; ОСОБА_15 , який займає кімнату № 26/7 , площею 14,4 кв.м. (том 1 а.с. 34).

Згідно із довідками про реєстрація місця проживання № 26285168 від 01.02.2018 р., № 26285231 від 01.02.2018 р.: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

03 серпня 2011 року позивач звернувся із скаргою до начальника ЖРЕО-404, в якій повідомив, що сусіди поставили інші замки на загальні вхідні двері у квартиру АДРЕСА_9 , у зв`язку з чим він не зміг потрапити до квартири (том 1 а.с.33). Відповіді на дану скаргу позивачем не долучено.

14 березня 2013 року позивач звернувся із заявою до дільничного міліції Дніпровського районного управління міліції м. Києва, в якій просив посприяти у наданні ключа від незаконно встановлених дверей які стоять по ходу на кухню, ванну та туалет, так які відповідно до рішення від 09 жовтня 1996 року Дніпровського районного суду м. Києва двері та перегородки, які обмежують його права, встановлені незаконно і мають бути прибрані, але на теперішній час просить надати ключі його представнику від вищевказаних дверей (том 1 а.с.30). Відповіді на вказану заяву, матеріалів перевірки за вказаною заявою, позивачем суду не надано.

03 березня 2016 року позивач звернувся із заявою до начальника ЖРЕО-411, в якій просив не нараховувати йому платню за послуги ЖРЕО-411, оскільки він більше 5 років не проживає у квартирі АДРЕСА_5 , оскільки не може користуватися ванною, кухнею, туалетом, бо сусіди побудували та встановили двері у ліве та праве крило комунальної квартири АДРЕСА_9 (том 1 а.с.31). Відповіді на дану заяву позивачем не долучено.

27 грудня 2016 року позивач звертався зі скаргою до державної архітектурно-будівельної інспекції України в якій повідомляв про незаконне побудування дверей у праве та ліве крило комунальної квартири АДРЕСА_9 , тобто квартири: 26/1, 26/2, 26/3 побудували незаконно по домовленості двері у своє крило через що відрізали йому доступ до ванної, кухні, туалету загального користування, а також мешканці кв. АДРЕСА_10 , 26/6/26/7 також по домовленості незаконно побудували двері у їхнє крило що не дає можливості користуватися ванною, туалетом, кухнею. Просив співробітників структурного підрозділу скласти акт про незаконні побудовані двері та вжили заходів реагування (том 1 а.с.26).

Згідно відповіді департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 05 січня 2017 року, остання повідомила, що департамент не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання будівельних та підготовчих робіт за вищевказаною адресою та документів, що свідчать про прийняття об`єкту в експлуатацію (том 1 а.с.27-28).

Суд звертає увагу, що ні дана скарга ні відповідь на неї не підтверджує факт наявності або відсутності будь-яких переобладнань в квартирі АДРЕСА_9 .

Відповідно до листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 14 вересня 2017 року, у відповідь на звернення позивача до голови Київської міської державної адміністрації, повідомлено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не є правонаступником державного комунального підприємства по експлуатації, ремонту житлового фонду Дніпровського району м. Києва та не була стороною по справі, по якій надано копію рішення (том 1 а.с.29).

Суд звертає увагу, що даний лист не встановлює наявність або відсутність інформації щодо предмета доказування.

Разом із тим, у своїй скарзі на ім`я голови Київської міської державної адміністрації від 12 вересня 2017 року ОСОБА_2 зазначив, що інші співвласники квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 з співмешканкою та квартирантами, ОСОБА_4 та нелегальні квартиранти, що проживають у кімнаті 26/3, зайняли усі вільні місця на кухні загального користування, у зв`язку з чим для нього немає вільного місця, де поставити холодильник та стіл. Зазначені у скарзі обставини спростовують твердження позивача щодо наявності перешкод, що спричиняють відсутність у нього доступу до місць загального користування, зокрема кухні.

Убачається, що будь-яких інших належних та допустимих доказів, поданих позивачем із дотриманням вимог Цивільного процесуального кодексу України, зокрема ст.ст. 76, 83 кодексу, та які стосуються предмету доказування, матеріали справи не містять.

В тому числі, такі письмові докази, подані позивачем у копіях, як скарга від 28.08.2017 р., заява від 28.09.2017 р., заява від 26.09.2017 р., заява та скарга від 12.09.2017 р. (том 1 а.с. 17-22), відповідь Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.08.2017р., відповідь ГУ МВС в м. Києві від 17.07.2014р. (том 1 а.с.35-36), лист департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 17.02.2017р. (том 1 а.с.54) є такими, що не містять інформації про предмет доказування.

Щодо копій письмових доказів поданих позивачем до: клопотання від 20 лютого 2018 року (том 1 а.с.103-106), до заяви від 27 березня 2018 року (том 1 а.с.107-113), до заяви про залучення третіх осіб (том 1 а.с.114-119), клопотання від 16 квітня 2018 року (том 1 а.с.125-128), до заяви про залучення третіх осіб (том 2 а.с.37-39, 160-163), до клопотання від 04 липня 2019 року (том 2 а.с.194-196), та відповідно до заяви від 22 листопада 2019 року (том 3 а.с. 33, 41, 42, 43-46), то останні є такими, що подані з порушенням вимог ст.ст. 83, 95 Цивільного процесуального кодексу України, а тому до розгляу судом не приймаються.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 Цивільного кодексу України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно положень ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За нормою ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України власник кватири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоповерховому житловому будинку та не порушать санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із ст.100 Житлового кодексу України, власник (наймач), який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення в попередній стан.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За матеріалами справи убачається, що позивачем жодним доказом, у розумінні положень ст. 76 Цивільного кодексу України, не доведено факту наявності перегородки та дверей, будь-яких інших переобладнань або перебудувань, облаштованих відповідачами у комунальній квартирі АДРЕСА_3 , та які перешкоджають позивачу у доступі до приміщень загального користування у комунальній квартирі і унеможливлюють його вільне користування ними.

Щодо заяви позивача про ухвалення рішення у даній справі на підставі аналогії права застосованого при ухваленні рішення по справі №2-2318 винесеного 09 жовтня 1996 Дніпровським районним судом м. Києва, то суд зазначає, що вказане рішення ухвалене за позовом державного комунального підприємства по експлуатації ремонту житлового фонду Дніпровського району м. Києва відносно відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які у даній справі не є сторонами та відповідно, обставини встановлені вказаним рішенням не можуть бути прийняті судом як доказ наявності будь-якого перепланування в квартир АДРЕСА_3 , та доказом наявності, на думку позивача, порушення його прав відповідачами.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартирі.

З огляду на відмову у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат між сторонами, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 319, 356, 358, 391, 405 ЦК України, ст. 100 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_11 ) про усунення перешкод, перегородок та дверей, у користуванні місцями загального користування у комунальній квартирі - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 14 вересня 2020 року.

Суддя: