У Х В А Л А

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 286/3292/19

провадження № 61-7032ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2002 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління фінансів Овруцької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житло за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2002 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків. Зокрема, заявнику запропоновано надіслати на адресу суду уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; запропоновано сплатити судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

На виконання ухвали суду 31 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслала заяву про усунення недоліків, квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 409,60 грн та уточнену касаційну скаргу. ОСОБА_1 просила продовжити їй строк для виконання ухвали суду від 23 квітня 2020 року у зв`язку з загальнодержавним карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України до 31 серпня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (на час звернення із касаційною скаргою та направлення заявником уточненої касаційної скарги) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 390 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки уточнена касаційна скарга направлена до Верховного Суду 31 липня 2020 року, тобто до набрання законної сили змін до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, процесуальні строки для виконання ухвали суду про усунення недоліків продовжуються на строк дії карантину, Верховний Суд дійшов висновку, що немає необхідності поновлювати такий строк.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню через належне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції та усунення недоліків з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що підставою для звернення з касаційною скаргою згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України є те, що апеляційний суд не врахував вимог постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Наведені в уточненій касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на яку послався заявник, не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 23 квітня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, суд не може вирішити питання щодо звільнення заявника від сплати судового збору, а скарга підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2002 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління фінансів Овруцької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житло за набувальною давністю повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник