КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8422/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 серпня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої майну посадовою особою органу державної влади,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої майну посадовою особою органу державної влади.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) Шевченківському районному суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення питанняпро відкриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними, зроблені без урахування дійсних обставин справи. Зазначає, що згідно з інформацією, що міститься у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача -2 Державної казначейської служби України є адреса: 01601, м. Київ., Печерський район, вулиця Бастіонна, 6. Таким чином, адміністративно - територіальним розташуванням юридичної особи, до якої подано позов, є Печерський район міста Києва. Вважає, що суд першої інстанції помилково визначив підсудність даної справи Шевченківському районному суду м. Києва врахувавши, що місцезнаходження відповідача -1 Головного управління Національної поліції у місті Києві територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позов було подано до двох відповідачів, а тому згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України він як позивач має право на вибір між кількома судами.

Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою Ірозділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першоїстатті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справиза територіальною юрисдикцією (підсудністю) Шевченківському районному суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що місцезнаходження відповідача -1 Головного управління Національної поліції у м. Києві, чиї працівники завдали шкоду, на думку позивача, яку він просить стягнути, територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, а тому справа підлягає розгляду саме Шевченківським районним судом м. Києва. Суд у своїй ухвалі послався на положення ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно достатті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання (місцезнаходження) відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Положеннями ч. 15 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, проте поряд з цією встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів. Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої майну посадовою особою органу державної влади. Просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь понесені ним витрати у розмірі 885 762,48 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 220 000, 00 грн моральної шкоди.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідач -1 є адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 15, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, а місцезнаходженням відповідача -2 є адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, що територіально відноситься до Печерського району м. Києва.

Таким чином, позивач, скориставшись правилом альтернативної підсудності, обґрунтовано звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва за місцезнаходження одного з відповідачів а саме: Державної казначейської служби України, що узгоджується з положеннями ч.ч. 15, 16 ст. 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, не звернув увагу на зазначені вище порушення, які призвели до безпідставної передачі справи на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції належним чином даних обставин не з`ясовано, оцінку їм не надано, передача справи на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва із зазначених в ухвалі суду підстав не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд Шевченківському районному суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги у тому, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про передачу справи Деснянському районному суду м. Києва колегія суддів оцінює критично, оскільки 03.03.2020 Печерським районним судом було постановлено ухвали про виправлення описок в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, а саме зазначено належну дату постановлення ухвали 20.11.2019 замість помилково вказаної 18.11.2019 та зазначено належний суд до якого передано справу - Шевченківський районний суд м. Києва, замість помилково вказаного Деснянського районного суду м. Києва.

Таким чином висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала судді підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої майну посадовою особою органу державної влад направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді А.С. Сержанюк

В.В. Гуль