Справа № 299/104/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Виноградівського районного суду Бак М.Д. від 5 березня 2020 року у цивільній справі № 299/104/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді Виноградівського районного суду від 05.03.2020, якою справу за вищеназваним позовом було передано на розгляд Центральному районному суду міста Миколаєва. На думку апелянта, ухвала не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості, повноти і всебічності з`ясування обставин.

Так, відповідно до ст. 27 ч. 1 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а згідно зі ст. 28 ч. 1 цього Кодексу позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Виходячи з цього та зважаючи на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі № 638/9910/13-ц щодо територіальної підсудності справи за позовом про стягнення аліментів, ст. 28 ч. 1 ЦПК України встановлює альтернативну підсудність позову, про який ідеться. Оскільки ж місце проживання позивача зареєстроване в м. Виноградові Закарпатської області, його позов підлягає розгляду Виноградівським районним судом.

Сторона просить оскаржену ухвалу скасувати, справу направити до Виноградівського районного суду для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явив 17.01.2020 у Виноградівському районному суді до ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , позов про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно, починаючи з 16.11.2012, на підставі заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.04.2013 у справі № 1423/19127/2012 (а.с. 2-3, 16, 20).

Ухвалою судді Виноградівського районного суду від 05.03.2020 справу за цим позовом було передано на розгляд Центральному районному суду міста Миколаєва (а.с. 22-23).

Приймаючи таке процесуальне рішення суддя суду першої інстанції виходив із того, що позов не належить до тих, підсудність яких може визначатися альтернативно згідно з нормами ст. 28 ЦПК України, тому повинен розглядатися судом за місцем реєстрації відповідачки (ст. 27 ч. 1 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ч.1 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Винятки з цього правила передбачені статтею 28 ЦПК України, зокрема, за приписами частини першої цієї статті позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тобто, якщо йдеться про позови щодо аліментів, то за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача можуть пред`являтися позови саме про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, зміну способу їх стягнення. Випадки визначення підсудності справи за вибором позивача (альтернативної підсудності) прямо передбачені законом, перелік таких випадків розширеному чи довільному тлумаченню не підлягає.

Пред`явлення платником аліментів позову до їх отримувача про зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів не охоплюється правилами ст. 28 ЦПК України. Такий позов належить пред`являти з дотриманням загального правила щодо підсудності справи, а саме до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача (ст. 27 ч. 1 ЦПК України).

З`ясувавши, що відповідачка зареєстрована за відповідною адресою в м. Миколаєві, суддя суду першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 27 ч. 1, ст. 28 ч. 1, ст. 31 ч. 1 п. 1 ЦПК України та передав справу на розгляд Центральному районному суду м. Миколаєва. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.06.2020 відкрито провадження в справі (а.с. 31). Спори між судами про підсудність не допускаються; справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст. 32 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Посилання позивача на обґрунтування апеляції на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі № 638/9910/13-ц, безпідставне.

По-перше, у справі № 638/9910/13-ц Верховний Суд постанову 23.01.2018 не ухвалював, справа з таким номером розглядалася Дзержинським районним судом міста Харкова за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, у цій справі Апеляційний суд Харківської області ухвалив 20.02.2018 постанову.

По-друге, якщо йдеться про постанову Верховного Суду від 23.01.2018, то цього дня суд касаційної інстанції ухвалив постанову в справі № 489/4826/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів на утримання дітей, де цей суд висловив правову позицію про те, що частина 1 статті 110 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на час подання позову у вересні 2016 року) встановлює випадки альтернативної підсудності позовів, зокрема, про стягнення аліментів, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів; суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді; аналіз вказаної норми свідчить про те, що позови про стягнення аліментів охоплюють всі вимоги, пов`язані з невиконанням обов`язку по утриманню, передбачені статями 75-89, 91, 180-201, 202-206, 265-274 СК України, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Положення саме цієї постанови Верховного Суду (в тексті якої номер справи «638/9910/13-ц» вказаний помилково) процитовані позивачем в апеляційній скарзі позивача, проте, витлумачені всупереч їх дійсному змісту, без урахування обставин справи та суті висновку суду касаційної інстанції, який зводиться до того, що правила альтернативної підсудності можуть застосовуватися саме в справах за позовами про стягнення аліментів, про забезпечення виконання обов`язку з утримання, тоді як позов платника аліментів про зменшення стягнутих раніше з нього аліментів до таких не належить.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, доводи якої відповідності оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону не спростовують, слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Виноградівського районного суду від 5 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді