Єдиний унікальний номер 226/3472/19
Номер провадження 22-ц/804/2126/20
Головуючий у 1 інстанції Клепка Л.І. Єдиний унікальний номер 226/3472/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2126/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з Димитровським міським судом Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 квітня 2020 року цивільну справу №226/3472/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів (головуючий у 1 інстанції суддя Клепка Л.І.),

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення його від сплати аліментів на неповнолітню дитину та стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини у зв`язку з перебуванням дитини на його вихованні.

В обґрунтування вимог вказав, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2005 року по 19.02.2018 року. Шлюб розірвано за рішенням суду. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Димитровського міського суду від 22.01.2018 з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Але рішенням Димитровьского міського суду Донецької області від 08.10.2019 року місце проживання дитини було визначено разом з батьком, з огляду на що позивач вважає безпідставним подальше стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідачки і просить суд стягнення аліментів звільнити його від сплати аліментів та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини її доходу, так як вона нарівні з ним має нести обов`язок з утримання дитини.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15 квітня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, стягнутих на підставі судового наказу Димитровського міського суду Донецької області від 22.01.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Визнано таким, що втратив чинність та відкликано виконавчий лист, виписаний на підставі судового наказу Димитровського міського суду Донецької області №2-н/226/9/2018 від 26.01.2018 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині розміру стягнених з відповідачки на його користь аліментів на утримання сина, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове.

В обґрунтування доводів зазначає, що при встановлення судом розміру аліментів у вигляді 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття судом не було визначено частку яку складають аліменти від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки. Визначення розміру аліментів у такий спосіб не відповідає вимогам матеріального права. Позивач обрав спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, а суд відповідно до ч.3 ст.181 СК України повинен був лише визначити розмір аліментів. Просив ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Також наводить судову практику зі спірних правовідносин.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду щодо стягнення на його користь аліментів н неповнолітню дитину скасувати та ухвалити нове.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем оскаржується рішення суду лише в частині розміру аліментів, в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначено обставини які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006 року, № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі - стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо він витрачає їх за цільовим призначенням.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2005 року, який було розірвано рішенням Димитровського міського суду від 19.02.2018 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Димитровського міського суду від 22.01.2018 року, провадження № 2-н/226/9/2018, з позивача на користь відповідачки на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно інформації Мирноградського МВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків), на підставі судового наказу Димитровського міського суду від 22.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито виконавче провадження №55832164. 27.03.2018 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлення на виконання до Мирноградського міського відділення УВДФСС України. 16.04.2018 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлення на виконання до УПФУ м.Димитрова. 20.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого листа. Будь-яких інших виконавчих листів про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на виконанні у відділі не знаходиться.

Рішенням Димитровського міського суду від 08.10.2019 року у справі №2/226/815/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання сина разом з батьком ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 11.11.2019 року.

Згідно інформації Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю I-III ступенів Полтавської обласної ради» дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у вказаному навчальному закладі і перебуває на неповному державному утриманні. На канікулярний час та святкові дні його забирає батько. Дитина значиться як внутрішньо переміщена особа і разом з батьками зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які у відповідності до ст.182 Сімейного Кодексу України підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, стягувача, тощо, та визначив їх у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися з таким висновком з наступних підстав.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі частиною першою статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом визначено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, що є встановленою законом гарантією на забезпечення інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь аліменти у розмірі ? частина від заробітку (доходу) відповідача. Тобто, позивач, як особа, з якою проживає та на утриманні якої знаходиться дитина, скористався наданим йому правом та визначив спосіб стягнення аліментів - їх присудження у частках від доходу платника аліментів. При цьому норми СК України не передбачають можливості визначити розмір аліментів у мінімальному гарантованому його розмірі, без зазначення частки (або твердої грошової суми), яка підлягає стягненню.

Проте ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд першої інстанції фактично не визначив розмір аліментів на утримання дітей, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України, та стягнув аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку без визначення частки від доходу платника, що суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Правовий висновок суду щодо неможливості визначення розміру частки за відсутності доказів на підтвердження обставин, що підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів за ст. 182 СК України, є неспроможними, адже відсутність даних про дохід відповідачки не може обмежувати права дитини на належне утримання.

За таких обставин рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів підлягає зміні.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача апеляційний суд враховує відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи убачається, що судовим рішенням визначено місце проживання дитини з батьком; дитина навчається у Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю I-III ступенів Полтавської обласної ради» і перебуває на неповному державному утриманні; у час вільний від навчання дитина мешкає разом з батьком та перебуває на його утриманні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Проте заперечуючи проти позову відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів щодо наявності у неї обставин, які унеможливлюють сплату нею аліментів у розмірі ? від частини її заробітку (доходу) - наявність інших утриманців, незадовільного стану здоров`я тощо. Також відповідач особисто підтвердила, що вона не має офіційного доходу, та за цих обставин у позивача не було можливості надати докази на підтвердження матеріального стану відповідачки. Проте відсутність у відповідача офіційного працевлаштування не може бути підставою для відмови у позові, оскільки убачається, що вона є працездатною особою, інформація щодо перебування її на обліку у центрі зайнятості відсутня. Дані обставини не звільняють відповідача від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному законом.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні із зазначенням розміру аліментів у вигляді ? частки від заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач звільнений від сплати судового збору як особа, що подала позов про стягнення аліментів, з урахуванням ставок судового збору, передбачених ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви з вимоги про звільнення від сплати аліментів, у розмірі 768,40 грн., а також стягнути з відповідачки на користь Держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 1152,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 квітня 2020 року в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача та розподілу судових витрат змінити, виклавши абзаци третій-четвертий рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави Україна судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за подання позовної заяви та в розмірі 1152 (тисяча сто п`ятдесят дві) грн.. 60 коп.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Агєєв

Ю.М.Мальований

Повний текст постанови складений 30 вересня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян