Провадження № 22-ц/801/212/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуСправа № 127/27390/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.,

розглянувши цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду таким, що не підлягає примусовому виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року про відкриття провадження постановлену в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Воробйова В.В., дата складання її повного тексту 27 листопада 2019 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду таким, що не підлягає примусовому виконанню, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року прийнято клопотання до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що подане клопотання віднесене до суб`єктної юрисдикції суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення правил підсудності, просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подане клопотання слід розглядати за місцем проживання ОСОБА_2 , оскільки в даній справі він виступає як заінтересована особа а не як позивач, при цьому заявниця протягом багатьох років проживає за межами України і за місцем свої реєстрації відсутня.

В судове засідання сторони у справі не з`явилися.

ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника ОСОБА_3 .

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважаєтся повідомленою.

Як вбачається з матеріалів справи, повістки-повідомлення, надіслані судом на поштову адресу, яка зазначена ОСОБА_2 у поданій ним апеляційній скарзі, апелянт не отримує, останнє згідно із даними сервісу відстеження поштових відправлень Укрпошти з 20 січня 2020 року перебуває у точці видачі/доставки у м. Києві, а поштове відправлення із копією ухвали про відкриття провадження повернулося до суду не вручене із відміткою «за закінченням зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційне провадження у справі відкрито 20 грудня 2020 року, у попереднє судове засідання 16 січня 2020 року сторони також не з`явилися, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 30 січня 2020 року, а ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2020 року продовжено строк розгляду цивільної справи на 15 днів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Враховуючи, що судом було вжито всіх можливих засобів задля повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі і шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відкриваючи провадження по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що форма та зміст клопотання відповідає вимогам ст.ст. 464-466 ЦПК України, а також враховуючи відомості Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що провадження відкрито із порушенням правил територіальної підсудності та просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року скасувати, оскільки ОСОБА_1 протягом багатьох років проживає за межами України і за місцем свої реєстрації відсутня.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду таким, що не підлягає примусовому виконанню, в якому просила визнати на території України рішення (винесене у формі постанови) Окружного суду міста Нікосія (Республіка Кіпр) від 30 січня 2019 року у справі №295/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв Міністр юстиції та громадського порядку Кіпру до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини (сина) до України, яким було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 (відповідачем) та ОСОБА_2 (позивачем) по даній справі, якою було визначено порядок та умови здійснення/реалізації сторонами - ОСОБА_1 (відповідачем) та ОСОБА_2 своїх прав щодо піклування (визначення місця проживання дитини, зустрічей з дитиною , спілкування з нею) відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.1 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника.

У відповідності до ч.ч. 6,7,8,9 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом був надісланий запит про отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (відповідача у справі №295/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв Міністр юстиції та громадського порядку Кіпру до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини (сина) до України). Відповідно до інформації про її зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції діяв відповідно до норм ЦПК України та зробив правильний висновок, що справа підсудна саме Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки ОСОБА_1 (відповідач у рішенні іноземного суду, яке вона просить визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню на території України) зареєстрована за адресою, що територіально відноситься до Вінницького міського суду Вінницької області.

Разом з тим, статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, а також особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо зміни місця проживання ОСОБА_1 .

Відповідно доказів зворотного не було додано і до апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач О. Ю. Береговий

Судді: Т.М. Шемета

М.М. Якименко