Постанова

Іменем України

13 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 760/8533/17

провадження № 61-9703св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: Білоцерківська об`єднана державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державна казначейська служба України

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У травні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, просили стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 153 600 грн та судові витрати в розмірі 2 304 грн; ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 57 000 грн, моральну шкоду в розмірі 553 600 грн та судові витрати в розмірі 8 874 грн; ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 153 600 грн та судові витрати в розмірі 2 304 грн; ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 27 000 грн, моральну шкоду в розмірі 153 600 грн та судові витрати в розмірі 2 574 грн.

В обґрунтування позову посилались на те, що кожний з них був зареєстрований як фізична особа-підприємець і здійснював господарську діяльність.

В жовтні 2011 року посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України, в якій позивачі були зареєстровані як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку відносно ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця.

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 отримав акт від 01 листопада 2011 року № 10/1701/ складений за результатами податкової перевірки, який містив незаконні висновки про порушення норм податкового законодавства, а також безпідставні звинувачення в фіктивному характері його діяльності, нікчемності укладених ним угод та заниженні податкових зобов`язань на загальну суму 4 491 196,07 грн, внаслідок чого йому було незаконно нараховано до сплати та направлено податкове повідомлення-рішення від 16 листопада 2011 року № на загальну суму 5 088 894,29 грн.

Повідомлення-рішення було оскаржено в судовому порядку та скасоване Київським окружним адміністративним судом. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року рішення Київського окружного адміністративного суду було залишено без змін.

За фактом протиправних дій посадових осіб Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до державної податкової служби України.

Листом від 25 січня 2014 року № 483/м/99-99-08-02-01-14 Міністерства доходів і зборів України було повідомлено про проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності.

З метою стягнення збитків заподіяних неправомірними діями посадових осіб органів податкової служби ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2013 року позов було задоволено, стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України 8 000,00 грн завданих збитків та 2 580,75 грн судового збору.

За переконанням позивачів, ці факти та судові рішення свідчать про незаконність кримінального провадження № 0000001 від 21 листопада 2012 року та проведених в його рамках слідчих дій, якими спричинено позивачам істотні матеріальну і моральну шкоди.

18 червня 2012 року слідчим відділом податкової міліції Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України було винесено постанову про порушення кримінальної справи № 02-8707 та прийняття її до свого провадження за фактом ухилення від сплати податків.

Підставою для порушення кримінальної справи стали висновки акта перевірки від 01 листопада 2011 року № 10/1701/ щодо ухилення ОСОБА_3 від сплати податків в сумі, визначеній податковим повідомленням-рішенням № від 16 листопада 2011 року.

На момент порушення кримінальної справи зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене в судовому порядку та лишалось неузгодженим у встановленому законодавством порядку, тобто таким, що знаходиться в стадії оскарження та не несе для платника податків жодних юридичних наслідків.

21 листопада 2012 року в зв`язку з набранням чинності новим КПК України за цим самим фактом слідчим управлінням Державної податкової служби у Київській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000001.

На момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань податкове повідомлення-рішення № від 16 листопада 2011 року було визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року, що свідчить про відсутність правових підстав для цього, з огляду на встановлення факту відсутності події по несплаті податків та протиправності висновків податківців.

Після винесення постанови Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року кримінальне провадження підлягало закриттю через відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину та події кримінального правопорушення. Однак кримінальне провадження було закрито лише 21 червня 2016 року.

Одночасно посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України, в якій позивачі були зареєстровані як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку відносно ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця.

В травні 2012 року ОСОБА_2 отримав акт від 04 травня 2012 року № 4/1701/ складений за результатами податкової перевірки, який містив незаконні висновки про порушення норм податкового законодавства, а також безпідставні звинувачення в фіктивному характері його діяльності, нікчемності укладених ним угод та заниженні податкових зобов`язань на загальну суму 833 333,40 грн, внаслідок чого йому було незаконно нараховано до сплати та направлено податкове повідомлення - рішення № 000051701 від 21 травня 2012 року на загальну суму 1 250 000,10 грн.

Повідомлення-рішення було оскаржено в судовому порядку та скасоване Київським окружним адміністративним судом. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України було відмовлено.

За фактом протиправних дій посадових осіб Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до Міністерства доходів і зборів України.

Листом від 20 січня 2014 року № 314/м/99-99-08-02-14 Міністерства доходів і зборів України було повідомлено про проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності.

Постановою прокуратури міста Біла Церква від 27 вересня 2012 року було скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та порушено відносно ОСОБА_2 кримінальну справу № 52-3251 за фактом ухилення від сплати податків.

Підставою для порушення кримінальної справи стали висновки акта перевірки від 04 травня 2012 року № 4/1701/ щодо ухилення ОСОБА_2 від сплати податків в сумі, визначеній податковим повідомленням-рішенням від 21 травня 2012 року № 000051701.

На момент порушення кримінальної справи зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене в судовому порядку та лишалось неузгодженим у встановленому законодавством порядку, тобто таким, що знаходиться в стадії оскарження та не несе для платника податків жодних юридичних наслідків.

21 листопада 2012 року в зв`язку з набранням чинності новим КПК України за цим самим фактом слідчим управлінням Державної податкової служби у Київській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000001.

На момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань податкове повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року № 000051701 було визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, що свідчить про відсутність правових підстав для цього, з огляду на встановлення факту відсутності події по несплаті податків та протиправності висновків податківців.

Після винесення постанови Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року кримінальне провадження підлягало закриттю через відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину та події кримінального правопорушення. Однак кримінальне провадження було закрито лише 21 червня 2016 року.

За наслідками описаних подій податковими працівниками було ініційовано низку податкових перевірок ОСОБА_1 , які чергувались з регулярними допитами та судами.

19 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав від Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області акт від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість фізичної особи-підприємця за період діяльності з 01 січня 2010 року по 22 липня 2013 року», який був ним оскаржений в судовому порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року дії Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до інформаційних баз, які використовуються податковою службою, висновків акта перевірки від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 було визнано протиправними; зобов`язано Білоцерківську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області вилучити з інформаційних баз, які використовуються податковою службою, інформацію про висновки акта перевірки від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131.

Впродовж вересня-листопада 2012 року в рамках проведення слідчих дій посадовими особами податкових органів було здійснено низку обшуків та виїмок в усіх офісах, на складах, промисловому полігоні та оселях кожного з позивачів, їх родичів, знайомих, співробітників та клієнтів, під час яких було вилучено та з 2012 року лишалося неповернутим особисте майно та документи, комп`ютери і ноутбуки, дитячий ігровий комп`ютер, робоча документація щодо здійснення господарської діяльності, офісна техніка, що знаходилась в робочих офісах, включно із принтерами, сканерами, моніторами, клавіатурами та комп`ютерними мишами, чим було повністю заблоковано їх господарську діяльність, а також накладено арешти на їх банківські рахунки.

Позивачі неодноразово зверталися до органів податкової служби та прокуратури з клопотаннями про повернення вилученого під час обшуків майна, однак вони були залишені без розгляду, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку статті 303 КПК України на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягала в неповерненні вилученого майна.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2014 року скарга була задоволена та зобов`язано органи досудового слідства повернути вилучене у них майно.

Не дивлячись на ухвалене судом рішення на сьогоднішній день майже все вилучене майно утримується працівниками органів досудового слідства та не повертається їм, незважаючи на те, що кримінальне провадження закрито.

Вважають, що з моменту незаконного внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження від 21 листопада 2012 року № 0000001 органами досудового слідства відносно них, їх працівників та партнерів у веденні господарської діяльності, а також ОСОБА_4 були здійснені слідчі дії, які завдали їм суттєвої матеріальної і моральної шкоди, яка полягала зокрема: у постійних необґрунтованих допитах, затриманнях, які супроводжувались погрозами.

Вважають наведені дії посадових осіб слідчого управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, неправомірними та такими, що суперечать як нормам КПК України, зокрема, так і нормам національного законодавства та міжнародного права в цілому, що завдали їм суттєвої матеріальної і моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

В результаті закриття кримінального провадження від 21 листопада 2012 року № 0000001 06 вересня 2016 року позивачам було повернуто частину вилученого майна, а саме: чотири системні блоки, один принтер, комп`ютерний монітор, мишку та клавіатуру. Решта майна залишається неповернутою і до нині.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року позов було задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 153 600 грн в відшкодування моральної шкоди та 2 304 грн судового збору. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 57 000 грн матеріальної шкоди, 553 600 грн у відшкодування моральної шкоди та 8 874 грн судового збору. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 153 600 грн в відшкодування моральної шкоди та 2 304 грн судового збору. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 27 000 грн матеріальної шкоди, 153 600 грн у відшкодування моральної шкоди та 2 574 грн судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що вилучене під час обшуку майно не було повернуто позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який враховуючи порушення його законних прав та інтересів, не будучи фігурантом в кримінальних провадженнях, має право на їх захист, а тому вимоги по відшкодуванню є обґрунтованими. Доказів, які б спростовували вказану позивачами вартість неповернутого майна відповідачем не надано. Враховуючи тривалий час перебування під слідством, а також окремо встановлення позивачу ОСОБА_2 3 групи інвалідності, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі визнано обґрунтованими. Незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку є самостійною підставою для відшкодування шкоди, а тому вимоги позивача ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої моральної шкоди також є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року представник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - Шевченко В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі представник заявника вказує, що Білоцерківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки акти документальних перевірок на підставі яких були порушені кримінальні справи складені Рокитнянською МДПІ Київської області ДПС. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після набрання чинності новим КПК України було здійснено слідчим управлінням ДПС у Київській області на цей час - Слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області.

Кримінальне провадження № 0000001 було передано за підслідністю до СВ ФР Білоцерківської ОДПІ 18 червня 2015 року. Будь-яких слідчих дій до моменту закриття провадження 21 червня 2016 року співробітниками заявника не провадилось, його працівники не мають жодного відношення до завдання позивачам шкоди у вказаний ними період, а тому не можуть нести відповідальність за вказані дії.

Аргументом касаційної скарги є також те, що матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння шкоди позивачам, як кожному окремо, так і всім разом. Належні та допустимі докази обґрунтування її грошового виразу відсутні. Представник заявника також вказує, що позивачами не було надано суду жодного доказу визнання незаконними дій органів досудового слідства та/або доказів протиправності поведінки співробітників апелянта; доказів заподіяння шкоди працівниками слідчого управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ своїми діями та/або рішеннями.

Вказує, що Білоцерківська ОДПІ не несе жодної відповідальності за предмети, які не вилучались співробітниками слідчого віділу інспекції, не знаходились на її зберіганні та не повертались їй разом із іншими речовими доказами після отримання матеріалів кримінального провадження № 0000001.

Доводом касаційної скарги є також те, що позивач ОСОБА_4 був свідком у справі і взагалі не перебував під судом та слідством, а тому висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення на його користь моральної шкоди є помилковими, а розмір матеріальної шкоди визначено самим позивачем без його належного обґрунтування.

На підтвердження визначеної позивачами вартості неповернутих речей не було надано жодної інформації щодо їх технічних характеристик та моделі, висновків щодо їх оціночної або ринкової вартості, розрахункових документів на їх придбання, висновків товарознавчої експертизи, тощо. Позивачі самостійно визначили вартість вказаних речей у грошовому еквіваленті.

Додатково вказує, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, які виявились у тому, що судом першої інстанції на адресу заявника не було надіслано копії позовної заяви з додатками, що змусило його звертатись до суду безпосередньо для ознайомлення з матеріалами справи. Крім того заявником не було отримано копії рішення суду прийнятого за наслідками розгляду справи судом першої інстанції, внаслідок чого Білоцерківська ОДПІ була змушена ознайомлюватись з його текстом на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Судами обох попередніх інстанцій не дотримано норм, що регулюють порядок оформлення судового рішення, адже в його резолютивній частині не було зазначено повне найменування сторін, їх місцезнаходження або місце проживання чи перебування, ідентифікаційний код юридичної особи, реєстраційні номери облікових карток платників податків.

Узагальнені доводи осіб, які подала відзиви на касаційну скаргу

В березні 2020 року від представника ОСОБА_4 - адвоката Довжика Д. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в якому представник позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

В березні 2020 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Довжика Д. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в якому представник позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

В березні 2020 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Довжика Д. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в якому представник позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

В березні 2020 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Довжика Д. В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в якому представник позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Києва.

07 лютого 2020 року справа № 760/8533/17 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а саме: ОСОБА_1 з 02 червня 2008 року, ОСОБА_3 з 18 травня 2007 року, а ОСОБА_2 з 01 березня 2010 року.

В жовтні 2011 року посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області, в якій були зареєстровані позивачі як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011 року фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 .

За результатами перевірки був складений акт від 01 листопада 2011 року № 10/1701/ «Про результати документальної позапланової перевірки достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011року - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01 червня 2011року по 31 липня 2011року».

На підставі цього акта було прийнято податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № , згідно з яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 5 088 894,29 грн, з яких 4 491 196,07 грн - за основним платежем і 597 698,22 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

16 червня 2012 року на підставі акта від 01 листопада 2011 року та податкового повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року постановою слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ була порушена кримінальна справа № 02-8707.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_3 визнано протиправними дії податкового органу та скасовано податкове повідомлення-рішення Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області ДПС від 16 листопада 2011 року № .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року залишена без змін.

В квітні - травні 2012 року Рокитнянською міжрайонною ДПІ Київської області ДФС було проведено невиїзну позапланову документальну перевірку з питань достовірності визначення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 показників податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року.

На підставі зазначеної перевірки складено акт від 04 травня 2012 року № 4/1701/, на підставі якого податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року № та визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 1 250 000,10 грн, з яких 833 333,40 грн - за основним платежем, 416 666,70 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено ОСОБА_2 .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року податкове повідомлення-рішення Рокитнянської міжрайонної ДПІ Київської області ДПС від 21 травня 2012 року було визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2013 року постанова суду залишена без змін.

На підставі оскаржуваного акта від 04 травня 2012 року та податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року постановою прокуратури м. Біла Церква 27 вересня 2012 року була порушена кримінальна справа № 52-3251.

Листом Міністерства доходів і зборів України від 25 січня 2014 року № 483/м/99-99-08-02-01-14 ОСОБА_2 був повідомлений, що за результатами перевірки його скарги було встановлено, що посадові особи Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, будучи правонаступником Рокитнянської МДПІ, не виконали постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка набрала законної сили та зобов`язувала посадових осіб Рокитнянської МДПІ вчинити дії, направлені на скасування податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року № .

За фактом невиконання працівниками Білоцерківської ОДПІ та ГУ Міндоходів у Київській області постанови суду матеріали перевірки було направлено до прокуратури Київської області для прийняття рішення згідно з чинним законодавством.

21 листопада 2012 року слідчим управлінням ДПС у Київській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0000001, яке базувалось, серед іншого, на матеріалах кримінальних справ № 02-8707 та № 52-3251.

В рамках зазначеного кримінального провадження у серпні-вересні 2013 року Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податку на додану вартість за період з 01 січня 2010 року по 22 липня 2013 року.

За результатами перевірки був складений акт від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а саме: формування податкових зобов`язань та податкового кредиту за правочинами з продажу та купівлі товарів (робіт, послуг), які не створили жодних юридичних наслідків, ними обумовлених.

Це податкове повідомлення-рішення було оскаржено ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року було визнано протиправними дії Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до інформаційних баз, які використовуються податковою службою, висновків акту перевірки від 11 вересня 2013 року № 789/17-2/ НОМЕР_1 та зобов`язано вилучити з інформаційних баз зазначений акт.

21 червня 2016 року кримінальне провадження № 0000001 від 21 листопада 2012 року було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення.

Під час здійснення досудового розслідування відносно позивачів упродовж вересня - листопада 2012 року посадовими особами контролюючих та правоохоронних органів України було здійснено низку слідчих дій, в ході яких у офісах, на складі, промисловому полігоні та оселях ОСОБА_2 , його родичів, знайомих, співробітників та клієнтів було вилучено всю документацію, що пов`язана з його господарською діяльністю, особисті речі, не пов`язані зі слідчими діями, а також здійснено ряд допитів та накладено арешти на банківські рахунки.

Апеляційний суд вказував, що в ході проведених 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року працівниками податкової міліції Державної податкової служби у Житомирській області обшуків було тимчасово вилучене майно, яке речовим доказом не було визнано дозвіл на вилучення якого в ухвалі слідчого судді не надавався та арешт не накладався.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Київській області Середу В. В. було зобов`язано повернути, після отримання копії ухвали, ОСОБА_2 , майно зазначене в протоколах обшуків, яке було тимчасово вилучене під час обшуків 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року в помешканні, офісах та автомобілі ОСОБА_2 , що не визнане речовими доказами, на вилучення якого не надавався дозвіл в ухвалах слідчих суддів та на яке не накладений арешт.

Ухвала слідчого судді до цього часу не виконана, вилучене у позивачів майно не повернуто, що також підтверджується листом ГУ ДФС у Київській області ДФС України від 15 вересня 2016 року № 1004/7/10-02-23-01.

Згідно акту здачі-приймання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000001 від 21 листопада 2012 року від 30 листопада 2015 року заступником начальника відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області Павловим О. В. було передано слідчому другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області Стьопіну М. П. наступні речові докази: принтер білого кольору марки «Samsung» ML-2165 з дротом живлення чорного кольору (3903-000452); книжка записник світло-коричневого кольору; пакет синього кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку № 2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: монітор LG модель E1941ST серійний номер 106TPGS10351; клавіатура A4TECH модель КВ-720 без серійного номера; мишка A4TECH, модель OP-620D без серійного номера; пакет білого кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку № 10949/12-33 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: печатка ТОВ «Клаик-М», печатка ФОП ОСОБА_1 ; пакет червоного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку № 2109/13-33 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: печатки (сім штук); пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку № 2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: принтер марки «Samsung» SCX-3205 серійний номер Z5IGBFEB402990J; пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: системний блок «Frisby» без серійного номера; пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку № 2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: системний блок «Diawest» без серійного номера; пакет темно-сірого кольору скріплений печаткою НИЭКЦ при ГУМВС України у Донецькій області до висновку № 359 від 18 жовтня 2010 року в якому зовні схоже на системний блок білого кольору; пакет блакитного кольору скріплений печаткою НИЭКЦ при ГУМВС України у Донецькій області до висновку № 358 від 18 жовтня 2010 року в якому зовні схоже на системний блок темного кольору при переміщенні якого чутно гуркіт невстановлених предметів в ньому.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій розписок ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року, ОСОБА_5 від 21 вересня 2016 року та ОСОБА_2 від 06 вересня 2016 року, останнім було повернуто наступне майно: договір дарування житлового будинку ААР №342981; книжка записник світло-коричневого кольору; монітор LG модель E1941ST серійний номер 106TPGS10351; клавіатура A4TECH модель КВ-720 без серійного номера; мишка A4TECH, модель OP-620D без серійного номера; печатка ТОВ «Клаик-М», печатка ФОП ОСОБА_1 ; печатки ТОВ «Клаик-М» сім штук, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ; принтер марки «Samsung» SCX-3205 серійний номер Z5IGBFEB402990J; системний блок «Frisby» без серійного номера; системний блок «Diawest» без серійного номера; системний блок білого кольору комп`ютер «Vintuoso»; системний блок темного кольору «Solition»; трудова книжка НОМЕР_2 на 42 аркушах.

Місцевий суд конкретизував неповернуте майно та вказав, що решта вилученого майна, належного позивачу ОСОБА_2 та вилученого під час обшуку, повернуто не було, а саме: дитячий персональний комп`ютер-ноутбук сірого кольору «hp» без номеру; флеш-накопичувач чорного кольору «WD C H:1EBEKCH6» вилучені під час обшуку 11 вересня 2012 року. Роутер (свіч) для офісної комп`ютерної мережі; система передачі сигналу WI - FI; накопичувальний пристрій (флеш-пам`ять) з банківськими ключами, вилучені під час обшуку 08 жовтня 2012 року. Персональний комп`ютер-ноутбук; пристрій для безпровідного мобільного інтернету «Київстар»; пристрій для безпровідного мобільного інтернету «Інтертелеком», вилучені під час обшуку 13 листопада 2012 року.

Апеляційний суд вказував, що решта майна станом на момент розгляду справи так і не була повернута, а ухвала слідчого суддів залишається невиконаною.

Місцевим судом також встановлено, що під час обшуку у позивача ОСОБА_4 15 листопада 2012 року був вилучений належний йому ноутбук. Представник позивача в судовому засіданні зазначив і даних обставин не спростовував представник відповідача, що позивач ОСОБА_4 не був фігурантом жодної з кримінальних справ.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 1-1 статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктами 2 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 266/94-ВР майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а саме: ОСОБА_1 з 02 червня 2008 року, ОСОБА_3 з 18 травня 2007 року, а ОСОБА_2 з 01 березня 2010 року.

За результатами проведення перевірки підприємницької діяльності ОСОБА_3 посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області було складено акт від 01 листопада 2011 року № 10/1701/ «Про результати документальної позапланової перевірки достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011 року - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01 червня 2011року по 31 липня 2011року». На підставі цього акта було прийнято податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року № , згідно з яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 5 088 894,29 грн, з яких 4 491 196,07 грн - за основним платежем і 597 698,22 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

16 червня 2012 року на підставі акту від 01 листопада 2011 року та податкового повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року постановою слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ була порушена кримінальна справа № 02-8707

Вказане податкове повідомлення було скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року.

В квітні - травні 2012 року Рокитнянською міжрайонною ДПІ Київської області ДФС було проведено невиїзну позапланову документальну перевірку з питань достовірності визначення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 показників податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року.

На підставі зазначеної перевірки складено акт від 04 травня 2012 року № 4/1701/, на підставі якого податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року № та визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 1 250 000,10 грн, з яких 833 333,40 грн - за основним платежем, 416 666,70 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено ОСОБА_2 та постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2013 року визнано протиправним та скасовано.

На підставі акту від 04 травня 2012 року та податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року постановою прокуратури м. Біла Церква 27 вересня 2012 року була порушена кримінальна справа № 52-3251.

Листом Міністерства доходів і зборів України від 25 січня 2014 року № 483/м/99-99-08-02-01-14 ОСОБА_2 був повідомлений, що за результатами перевірки його скарги було встановлено, що посадові особи Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, будучи правонаступником Рокитнянської МДПІ, не виконали постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка набрала законної сили та зобов`язувала посадових осіб Рокитнянської МДПІ вчинити дії, направлені на скасування податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2012 року № .

21 листопада 2012 року слідчим управлінням ДПС у Київській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0000001, яке базувалось, серед іншого, на матеріалах кримінальних справ № 02-8707 та № 52-3251. В рамках зазначеного кримінального провадження у серпні - вересні 2013 року Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 податку на додану вартість за період з 01 січня 2010 року по 22 липня 2013 року.

За результатами перевірки був складений акт від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства. Дане податкове повідомлення-рішення було оскаржено ОСОБА_1 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року визнано протиправними дії Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до інформаційних баз, які використовуються податковою службою, висновків акту перевірки від 11 вересня 2013 року № 789/17-2/ НОМЕР_1 та зобов`язано вилучити з інформаційних баз зазначений акт.

21 червня 2016 року кримінальне провадження № 0000001 від 21 листопада 2012 року було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення.

Під час здійснення досудового розслідування відносно позивачів упродовж вересня - листопада 2012 року посадовими особами контролюючих та правоохоронних органів України було здійснено низку слідчих дій, в ході яких у офісах, на складі, промисловому полігоні та оселях ОСОБА_2 , його родичів, знайомих, співробітників та клієнтів було вилучено всю документацію, що пов`язана з його господарською діяльністю, особисті речі, не пов`язані зі слідчими діями, а також здійснено ряд допитів та накладено арешти на банківські рахунки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Київській області Середу В. В. було зобов`язано повернути, після отримання копії ухвали, ОСОБА_2 , майно зазначене в протоколах обшуків, яке було тимчасово вилучене під час обшуків 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року в помешканні, офісах та автомобілі ОСОБА_2 , що не визнане речовими доказами, на вилучення якого не надавався дозвіл в ухвалах слідчих суддів та на яке не накладений арешт.

Суди встановили, що ухвала слідчого судді не виконана, вилучене у позивачам майно не повернуто, що також підтверджується листом ГУ ДФС у Київській області ДФС України від 15 вересня 2016 року № 1004/7/10-02-23-01.

Отже з огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову оскільки як правильно вставили суди вилучене під час обшуку майно не було повернуто позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Колегія суддів зазначає, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судами встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 перебував під слідством 48 місяців, ОСОБА_2 45 місяців, а ОСОБА_1 43 місяці.

Отже стягнувши на користь позивачів кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, врахував наведені вище норми законодавства та виходив із засад виваженості, законності та справедливості.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В рамках розгляду цієї справи судами було встановлено, що податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судовими рішеннями були визнані протиправними та скасовані. Крім того листом Міністерства доходів і зборів України від 25 січня 2014 року № 483/м/99-99-08-02-01-14 ОСОБА_2 був повідомлений, що за результатами перевірки його скарги було встановлено, що посадові особи Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, будучи правонаступником Рокитнянської МДПІ, не виконали постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка набрала законної сили та зобов`язувала посадових осіб Рокитнянської МДПІ вчинити дії, направлені на скасування податкового повідомлення - рішення від 21 травня 2012 року № .

Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо того, що матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння шкоди позивачам, як кожному окремо, так і всім разом.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що на думку представника заявника Білоцерківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки акти документальних перевірок на підставі яких були порушені кримінальні справи складені Рокитнянською МДПІ Київської області ДПС з тих підстав, що як було правильно встановлено судовим розглядом Білоцерківська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області є правонаступником Рокитнянською МДПІ Київської області ДПС.

Одночасно колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, про те, що незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку є самостійною підставою для відшкодування шкоди, а тому вимоги позивача ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої моральної шкоди також є обґрунтованими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що на підтвердження визначеної позивачами вартості неповернутих речей не було надано жодної інформації щодо їх технічних характеристик та моделі, висновків щодо їх оціночної або ринкової вартості, розрахункових документів на їх придбання, висновків товарознавчої експертизи, тощо. Позивачі самостійно визначили вартість вказаних речей у грошовому еквіваленті.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції на адресу заявника не було надіслано копії позовної заяви з додатками, що змусило його звертатись до суду безпосередньо для ознайомлення з матеріалами справи. Крім того заявником не було отримано копії рішення суду прийнятого за наслідками розгляду справи судом першої інстанції, внаслідок чого Білоцерківська ОДПІ була змушена ознайомлюватись з його текстом на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень не заслуговують на увагу, адже спростовуються матеріалами справи.

Одночасно колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що судами обох попередніх інстанцій не дотримано норм, що регулюють порядок оформлення судового рішення, адже в його резолютивній частині не було зазначено повне найменування сторін, їх місцезнаходження або місце проживання чи перебування, ідентифікаційний код юридичної особи, реєстраційні номери облікових карток платників податків, адже вказані недоліки можуть бути усунені шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином з огляду на вищевикладене та те, що в силу положень статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими колегія суддів не знаходить підстав для визнання висновків судів попередніх інстанцій помилковими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніхінстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга, підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року.

Щодо клопотання про розгляд справи з викликом сторін

В касаційній скарзі представником Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

17 квітня 2020 року до Верховного суду від представника позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Довжика Д. В. надійшли клопотання про розгляд справи за участі представника позивачів.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони у справі вже надали аргументи щодо поданої касаційної скарги, остання розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та представника позивачів - адвоката Довжика Дмитра Васильовича про розгляд справи за участю сторін у справі відмовити.

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська