РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Марків Ю.С.

при секретарі Волкову Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 2472,87 грн., витрати з оплати судового збору цивільної справи в сумі 1378 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» ЛКП «Львівтеплоенерго» є постачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно довідки ЛКП «Південне» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі та відповідно користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Оскільки між позивачем та відповідачем встановлений факт договірних відносин з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, відповідачі такими послугами користуються, але оплату проводять не регулярно, станом на 01 липня 2015 року, за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 01.08.2015 року у відповідачів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість сумі 2472,87 грн., яка залишилася не оплаченою, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води. На основі вищевикладеного просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також витрати з оплати судового збору в сумі 1378 гривень.

18 вересня 2019 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка мотивована тим, що у зв`язку з тим, що боржники оплатили основний борг, просять стягнути з відповідачів 3% річних 192,18 грн., інфляційні витрати 1141,12 грн., витрати за оплату судового збору 1378 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подавала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги в поданій заяві заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, позивач намагається стягнути інфляційні витрати за весь період, 3% річних та судові витрати, а тому вважають позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, адже вказані штрафні санкції і пеня нараховані за період з 01.07.2014 року, а відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, як зазначає відповідач, строк позовної давності для вимог про стягнення штрафу і пені встановлено 1 рік.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки ЛКП «Півдненне» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

В листопаді 2016 відповідачка сплатила основну суму боргу, що сторонами не оспорюється.

З розрахунку інфляційних витрат наданого представником позивача (а.с. 100-101), вбачається, що за період з 07.2014 по 30.09.2016 інфляційні витрати становили 142, 55 коп. за гарячу воду, 3% річних 21.79 грн. та за центральне опалення інфляційні становили 998,57 грн., 3% річних 170,39 грн. відповідно.

Відповідач у своїй заяві від 27.05.2020 року зазначає лише про збільшення позовних вимог позивачем 05.10.2016, однак не бере до уваги, що в 18.09.2019 року позивачем подано уточнену заяву в якій розмір інфляційних та 3 % річних, які просить стягнути позивач збільшено до 1141,12 грн. та 192,18 грн. відповідно.

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК на суму основного боргу, який відповідачем не сплачено вчасно, загалом заявлено у межах строку позовної давності, тому посилання відповідачки про сплив строку позовної давності за такими вимогами у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу є помилковими, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК .

З доданого до позовної заяви розрахунку встановлено, що розмір інфляційних та 3% річних нараховано за період з 01.07.2014 до моменту сплати заборгованості по основному боргу. З позовом позивач звернувся до суду 11.07.2016, а відтак не пропустив встановлений законом трьохрічний строк для стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу та пені з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивач не просить стягнути ні штраф, ні пеню. Як вбачається з уточненої позовної заяви позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні витрати, які не є неустойкою та до яких не може бути застосований строк позовної давності в один рік.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат в заявленному представником позивача розмірі, а саме 192,18 грн. та 1141,12 грн. відповідно.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 13.15,81,247, ЦПК України, 258,509,526,625 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 3% річних - 38,50 грн., інфляційні витрати - 74,36 грн.

Стягнути солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - 1 378 грн. судового збору в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Рішення може оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , м.Львів, вул. Д. Апостола, 1

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.С. Марків