КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року місто Київ.

Справа 754/15804/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6985/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року (у складі судді Галась І.А. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», діючи через представника Сафіра Ф.О. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовували наступним.

ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (надалі Відповідач-1) 15.10.2007 року уклали кредитний договір К2S4GI.

Згідно договору ПАТ «Приватбанк» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 420000,00 грн. на термін до 15.10.2027 року, а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі , нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом.

Вказано, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав Відповідачу-1 кредит у розмірі 420000,00 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки та станом на 30.10.2015 року має заборгованість - 1852100,24 грн., яка складається:

?416067,69 - заборгованість за кредитом;

?441780,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

?825878,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

?168372,75 грн. - процентна складова.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за Договором К2S4GI між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) було укладено договір поруки.

Відповідно до п.5 Договору поруки, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором К2S4GI.

Згідно п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога залишена без задоволення.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1852100,24 грн. за кредитним договором № К2S4GI від 15.10.2007 року та судові витрати.

Рішенням Десняського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням АТ КБ «Приватбанк», відповідно до поштової відмітки від 18.03.2020 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати таке рішення та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № K2S4G8 від 15.10.2017 року та здійснити новий розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача 1 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представники банку доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Кредитор) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) з іншої сторони, разом за текстом договору іменовані - Сторони, уклали Договір про іпотечний кредит № К2S4GI.

Відповідно до п.1.1. Договору - Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 420000,00 грн., а Позичальник зобов`язується прийняти належним чином використати та повернути Кредит в сумі 420000,00 грн., сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Відповідно до п.1.3. Договору - Кредит надається строком погашення не пізніше 15-10-2027 року на поліпшення якості окремої квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.4. Договору - Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.2.4. Договору - Позичальник зобов`язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 5595,28 шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетованого платежу здійснити не пізніше 15-10-2027 року.

Відповідно до п.3.1. Договору - Виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором ( в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується:

? іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначеного в Іпотечному договорі;

15 жовтня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Кредитор) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі - Боржник) з другої сторони, та ОСОБА_2 (далі - Поручитель), з третьої сторони, далі іменовані - Сторони, уклали Договір поруки №К2S4GI.

Відповідно до п.1.1. Договору поруки - Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № К2S4GI від 15.10.2007 року та додатковими умовами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Відповідно до п.2.4.1. Договору поруки - Поручитель зобов`язується виконати за Боржника зобов`язання за Договором про іпотечний кредит шляхом перерахування суми заборгованості Боржника, вказаної Кредитором, в рахунок погашення такої заборгованості, за реквізитами, вказаними в договорі про іпотечний кредит, у строки зазначені в п.2.1.1 з моменту отримання від кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до п.2.1.1. Договору поруки - У разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки - Поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з Договором про іпотечний кредит перед Кредитором тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідно до п.3.2. Договору поруки - Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Пунктом 4.3 договору поруки передбачено , що не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання договору про іпотечний кредит та договорів страхування недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовлено.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2S4GI від 15.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПриватБанк", в розмірі 1.227.104 грн. - звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 55,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Надано Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "ПриватБанк" право вчиняти дії з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ "КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, на строк до реалізації предмета іпотеки для задоволення вимог кредитора. В задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_1 про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості та в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» зробити перерахунок суми заборгованості за відсотками за Договором іпотечного кредиту № К2840І від 15.10.2007 року та зарахувати отриману від ОСОБА_1 з 01 лютого 2009 року різницю по відсоткам яка виникла внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом, та внесені ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Скасувати усі штрафні санкції, які виникли через неправомірні дії по збільшенню відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

В задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі головуючого Желепи О.В., суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М. у своєму рішенні від 18.11.2014 року відзначила, що з врахуванням положень п.8.9 кредитного договору, відповідно до яких ОСОБА_1 в разі отримання від банку повідомлення про підвищення, могла б скористатись правом на надіслання їм відповіді про свою не згоду з таким підвищенням, та положень відповідно до яких в разі висловлення такої не згоди договір між сторонами вважається розірваним та настає обов`язок повернути всю суму кредиту та всі визначені договором суми , колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині неправомірності дій КБ «ПриватБанк» по підвищенню процентної ставки в односторонньому порядку та зобов`язання банку зробити перерахунок заборгованості без врахування такого неправомірного підвищення, а також скасування штрафних санкцій, пов`язаних з таким підвищенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія виходила з того, що боржник не був належним чином повідомлений про зміну умов кредитного договору, проценти за підвищеною процентною ставкою не сплачував, тобто пропозицію про зміну умов договору не прийняв, а тому судом встановлено що права ОСОБА_1 були порушені.

Згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, судом не враховано також, що не виконанню умов кредитного договору передувала неправомірна поведінка банку по підвищенню відсотків, а також арешт майна ОСОБА_1 за безпідставно поданим до неї позовом про стягнення боргу за іншим договором, як з поручителя, який нею не укладався та не підписувався, що підтверджується рішеннями судів якими відмовлено в задоволенні вимог до ОСОБА_1 . Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні вимог банку необхідно відмовити, роз`яснивши їх право на звернення з аналогічними вимогами, після виконання рішення апеляційного суду в даній справі про здійснення перерахунку заборгованості та скасування штрафних санкцій, які нараховувались у зв`язку з неправомірним підвищенням відсотків, а також після дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині направлення боржнику вимоги про усунення порушення, якщо таке матиме місце.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.

19 січня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення №30.1.0.0/2-8К9 про невиконання вимог Договору про іпотечний кредит № К2S4GI та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором № К2S4GI від 15.07.2007 (том №1, а.с.8-9).

Доказів про отримання повідомлення до матеріалів справи не долучено.

Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором № К2S4GI від 15-10-2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30-10-2015 року, заборгованість становить 1852100,24 грн., яка складається з:

?416067,69 - залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом;

?441780,96 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;

?825878,84 грн. - загальна сума нарахованої пені;

а також штрафи відповідно до Договору:

?168372,75 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Відмовляючи в задоволенні позову банку в повному обсязі, суд виходив з того, що банк не виконав рішення апеляційного суду в частині здійснення перерахунку розміру нарахованих відсотків, без врахування неправомірного підвищення, належного розрахунку на підтвердження заборгованості, яка виникла з вини боржників суду не надав, а також пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За умовами, укладеного між сторонами договору та наданим позивачем розрахунком заборгованості, строк позовної давності для відповідача обчислюється за кожним простроченим платежем.

Позовні вимоги в даній справі було заявлено 09 листопада 2015 року, що підтверджується вхідним штампом суду на позовній заяві (а.с.2 т.1). Вимоги заявлено про стягнення заборгованості за період з 15.10.2007 року по 30.10.2015 року (розрахунок заборгованості а.с. 4 т.10.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи і це не заперечувалось сторонами 14 березня 2011 року позивач в даній справі подав до Деснянського районного суду позов підписаний представником банку 09 лютим 2011 року, в якому змінив строки виконання зобов`язань, передбачені кредитним договором, та достроково вимагав стягнення всієї суми кредиту, нарахованих та прострочених відсотків, пені та комісії в загальному розмірі 954 830 грн. 90 коп. В рахунок погашення такого розміру заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний спір перебував на розгляді до 13 липня 2013 року, і позов був залишений без розгляду, через неявку представника позивача, двічі поспіль до суду

12 серпня 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" подав до Деснянського районного суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за вищевказаним кредитним договором станом на 20 червня 2013 року в загальному розмірі 1 227 104, 80 грн.

Вказаний зустрічний позов був вирішений , вищезазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва в листопаді 2014 року, яким було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, проте роз`яснено право на подачу аналогічного позову про стягнення заборгованості за той період, що розглядався, після здійснення перерахунку відсотків.

Рішення апеляційного суду в цій частині, жодною із сторін не оскаржувалось, а відповідно підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З огляду на вищенаведені норми закону та встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності перервався зверненням до суду з зустрічним позовом в серпні 2013 року, та з урахуванням висновків апеляційного суду, щодо підстав для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідного зобов`язання здійснити перерахунок відсотків, які неправомірно були підвищені банком, колегія суддів вважає, що в межах трирічного строку позовної давності в даній справі заявлені вимоги про стягнення відсотків з серпня 2010 року.

При цьому колегія, виходить з того, що за умовами договору позичальник мав повертати відсотки частинами.

Стосовно вимог про стягнення тіла кредиту, то строк позовної давності за цими вимогами у позивача розпочався в березні 2011 року, коли банк скористався своїм правом та звернувся з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, шляхом подачі позову до суду.

Три роки спливало в березні 2014 року, проте в серпні 2013 року, до закінчення цього строку позовна давність перервалась, зверненням до суду з зустрічним позовом, розгляд якого завершився 18 листопада 2014 року, строк розгляду справи не зараховується до строку позовної давності, а з огляду на те, що з позовом в даній справі позивач звернувся 09 листопада 2011 року загальний трирічний строк позовної давності, щодо стягнення тіла кредиту не сплинув, навіть з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом подачі до суду позову про дострокове повернення всієї суми кредиту.

Враховуючи вищевикладені обставини, які не повно були встановлені районним судом, колегія суддів дійшла висновку, що поза межами строку позовної давності заявлені лише вимоги про стягнення відсотків та штрафних санкцій за період до серпня 2010 року.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення відсотків за період з серпня 2010 року по жовтень 2015 року (межі заявлених позовних вимог), колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, у відповідності до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний був сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних в строки визначені договором. Погашення мало відбуватись шляхом внесення ануїтетного щомісячного платежу в сумі не менше 5595 грн. 28 коп. Кредит надавався строком погашення не пізніше 15 жовтня 2027 року.

При цьому, положенням статті 11 ЦК України закріплено, що підставою виникнення зобов`язань зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

З огляду на те, що банк 14 березня 2011 року пред`явив до позивача позов про дострокове повернення всієї суми кредиту з вказаної дати у позивача відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом за умовами договору, а відповідно наявне лише право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні вимог про стягнення відсотків нарахованих з березня 2011 року до жовтня 2015 року, слід відмовити через їх безпідставність.

Стосовно позовних вимог про стянення відсотків з серпня 2010 року по лютий 2011 року, колегія суддів встановила.

З розрахунку позивача, долученого до позовної заяви вбачається, що станом на 16 лютого 2011 року позивач нарахував відсотки в загальному розмірі 125 830 грн. 81 коп., з яких 119 501.29 нараховано відсотків за ставкою 30%, а 6329.52 за період до листопада 2008 року нараховані за ставкою 15 %.

В разі правомірного нарахування відсотків за ставкою 15 %, нарахування склало б суму 66080 грн. 16 коп.

З розрахунку чітко встановлено, що відсотки , починаючи з листопада 2008 року нараховані за ставкою 30%.

Посилання позивача на те, що такі дії банку є правомірними, оскільки боржник мав прострочену заборгованість, а відповідно банк мав право нараховувати штрафні відсотки за п. 6.2 договору, колегія суддів не приймає. З огляду на те, що неправомірність дій банку, щодо нарахування відсотків за ставкою 30% в цей період встановолена рішенням апеляційного суду від 18 листопада 2011 року.

Пункт 6.2 договору про іпотечний кредит, встановлює, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки у подвійному розмірі від зазначеного у п. 1.1. нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач не надав належних та допустимих доказів про повідомлення боржника про здійснення перерахунку відсотків , та виконання рішення суду.

За таких обставин, боржник вважав, що на час звернення з даним позовом до суду, банк так і не виконав вимоги суду, та продовжує діяти неправомірно, щодо нарахування відсотків, штрафних санкцій, без здійснення перерахунку, який суд зобов`язав зробити позивача.

З огляду на встановлення в судовому порядку неправомірності дій банку під час виконання кредитного договору, щодо порушення процедури підняття відсотків, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача відсутнє право нараховувати штрафні відсотки в період з серпня 2010 року по лютий 2011 року в тому числі і за п. 6.2 договору.

Оскільки прострочення заборгованості виникло саме чрез неправомірні дії банку щодо підняття відсотків.

Висновок районного суду в тій частині, що розрахунок наданий до позовної заяви зроблено без врахування вимог суду щодо перерахунку відсотків є вірним, разом з тим, суд в рішенні не навів іншого розрахунку відсотків, виходячи із ставки 15% річних яка була передбачена умовами договору.

Віднявши суму залишку заборгованості за відсотками станом на 15 серпня 2010 року - 93117, 34 грн., від суми залишку заборгованості за відсотками станом на 16 лютого 2011 року, апеляційний суд встановив, що за період з серпня 2010 року по 16 лютого 2011 року, борг за кредитним договром по сплаті відсотків, за розрахунком позивача складає суму 32713 грн. 47 коп. Слід зазначити, що з серпня 2010 року по лютий 2011 року нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 30%, тобто в подвійному розмірі. Врахувавши, вищенаведені висновки, апеляційний суд встановив, що за цей період, виходячи із ставки 15 % борг складає лише суму 16 356 грн. 74 коп.

Також апеляційним судом встановлено, що в період нарахування відсотків за ставкою 30 % з листопада 2008 року боржником було сплачено та зараховано банком на погашення відсотків 24 679 грн.06 коп., в цей же період сума 7 269 грн. 98 коп. була зарахована на погашення пені. Також з розрахунку вбачається, що з 24 березня 2011 року до 08 квітня 2011 року банк на погашення пені зарахував 2101 грн., що в загальному розмірі становить суму 34 050 грн. 04 коп. Оскільки 24 679 грн. 06 коп. погашених відсотків банком було зараховано на погашення неправомірно визначених відсотків в подвійному розмірі, половину з цієї суми, а також кошти зараховані на погашення пені, слід зарахувати на погашення заборгованості.

Визначений судом розмір заборгованості боржника за відсотками за період з серпня 2010 року по лютий 2011 року 16 456 грн. 74 коп. - 24679.06: 2 - 7269. 98= - 3252 грн. 78 коп.

Наведений розрахунок свідчить про те, що заборгованість за правомірно нарахованими відсотками за період з серпня 2010 року по лютий 2011 року, заявлена в межах строку позовної давності та строку дії договору, у боржника відстуня, так як була ним погашена.

Крім того сума 3252 грн. 78 коп. має бути зарахована на погашення тіла кредиту, яке становить 416 067 грн. 69 коп.

Одже з урахуванням вимог закону, встановлених обставин рішенням апеляційного суду за 18 листопада 2014 року, з боржника та поручителя в солідарному порядку підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 412 814 грн. 92 коп.

З приводу вирішення позовних вимог про стягнення штрафу та пені, колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, до відповідача ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Оскільки за обставинами даної справи встановлено, що позивач штраф та пеню нараховує за порушення строків повернення кредиту, колегія суддів дійшла висновку, що банк застосовує подвійну відповідальність за одне й те ж порушення.

За обставинами даної справи, апеляційний суд приходить також до висновку, що і штраф теж не можна стягувати з відповідача, оскільки невиконанню нею зобов`язань передувала неправомірна поведінка банку по підняттю відсотків за користування кредитом в порушення вимог закону, а тому враховуючи загальні засади цивільного судочинства, апеляційний суд не вбачає підстав для притягнення боржника до цивільної відповідальності ні у виді штрафу , ні у виді пені.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 376 ЦПК України, допущені порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення тіла кредиту в сумі 412 814 грн. 92 коп..

В іншій частині заявлених вимог, а саме в частині стягнення штрафних санкцій та відсотків за період з березня 2011 року через їх безпідставність та необґрунтованість, а в частині боргу за відсотками , нарахованими до серпня 2010 року через пропуск позовної давності..

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює також розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача суми 1852100 грн. 24 коп., а суд задовольнив лише позов на суму 412814 грн.92 коп., що становить 22 %, з відповідачів в рівних частках з кожного на користь позивача за подачу позовної заяви та апеляційної скарги необхідно стягнути 12223 грн.86 коп.(22% від суми 55563,00 грн.)

Керуючись ст. ст.367-368, 374,376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року №К2S4G8 в розмірі 412814 грн. 92 коп. з яких заборгованість за тілом кредиту 412814 грн. 92 коп., судовий збір в розмірі 12223 грн. 86 коп. в рівних частках з кожного

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді