Справа № 305/258/20
Провадження по справі 2/305/345/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Біроваш О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 грудня 1995 року між ним та Рахівським держлісгоспом укладено договір на період 1995-2020 років на право тимчасового користування землею (оренди), відповідно до якого йому передано в довгострокове користування терміном на 25 років земельну ділянку, площею 1 га, в урочищі Чертіж, в кварталі 13, виділ 2 (біля полонини Джорджева Поляна) для ведення підсобного господарства, а саме для сінокосіння та випасання худоби, на підставі ст.59 Земельного кодексу України. Договір зареєстрований Квасівською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 04 січня 1996 року за №3. Вказану земельну ділянку він постійно використовує, щорічно проводить заготівлю сіна та випасає худобу. У липні 2019 року він помітив, що на його земельній ділянці проводиться випасання худоби великою отарою овець в кількості біля 420 голів та з`ясував, що випас на протязі декількох днів проводить старший чабан полонини Менчул, ОСОБА_2 . Він повідомив ОСОБА_2 , що є законним землекористувачем, а також про неприпустимість, подальшого випасання овець на його земельній ділянці. Незважаючи на його застереження, ОСОБА_2 в період 09 - 11 липня 2019 року продовжив періодично випасати худобу на вказаній земельній ділянці, користуючись тим, що він не в змозі фізично щоденно контролювати недоторканість земельної ділянки через її віддаленість від його місця проживання та від самого населеного пункту. Такими діями, ОСОБА_2 завдав йому матеріальних збитків, в результаті чого трава на земельній ділянці вівцями була випасена повністю. Після повного знищення урожаю сіна на орендованій ним земельній ділянці, він повідомив власника земельної ділянки - Карпатський біосферний заповідник. Працівники КБЗ: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали свідками факту випасу овець на його земельній ділянці. Вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушили його право на майно, яке належить йому на законних підставах. Довідкою №500 від 31.07.2019, наданої Карпатським біосферним заповідником, стверджується, що згідно таксаційного опису Кевелівського природоохоронного науково-дослідного відділення у кварталі №13 відділі 3, значиться сіножать, площею 3,5 га, на якій урожайність сіна становить 0,8 тон із гектара. Згідно довідки наданої виконавчим комітетом Білинської сільської ради, ринкова вартість 100 кг сіна становить 450 гривень. З урахуванням наведеного, розмір нанесеної йому матеріальної шкоди становить 3600 гривень. Згідно лісового квитка Карпатського біосферного заповідника №14 від 07 червня 2019 року, виданого ОСОБА_2 , визначено територію заповідника, на якій дозволено випасання, чи короткострокове перебування (прогін) худоби в кількості 420 голів, зокрема в кварталі 13 видано дозвіл у виділах 1, 6, 9. Угодою №14 від 07 червня 2019 року, складеною на підставі лісового квитка, користувач ОСОБА_2 ознайомлений із межами природоохоронної території, про що складено акт ознайомлення - додаток №1, в якій відповідач та інші вівчарі полонини Менчул підтвердили це особистими підписами. Тобто, ОСОБА_2 ознайомлений із межами територій КБЗ, на яких він має право випасання, чи короткострокового перебування (прогону) худоби. Відповідно, на всіх інших територіях КБЗ, ОСОБА_2 права випасання чи короткострокового перебування (прогону) худоби, не мав. В тому числі, ОСОБА_2 , зовсім не мав права випасання овець у виділі 2 кварталу 12, де розміщена земельна ділянка. На підставі наведеного, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальні збитки в розмірі 3600 гривень та судові витрати в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 06.03.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 06.04.2020, задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик свідків. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Викликано в судове засідання свідків, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які працюють в Кевелівському природоохоронному ноуково-дослідному відділенні Карпатського біосферного заповідника за адресою: м. Рахів, вул. Красне Плесо, №77, Закарпатської області.

Позивач, ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованим листом з повідомленням. Однак останній повернувся з відміткою, що адресат відмовився від його отримання. Відзиву на день судового розгляду справи не надіслав.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Заслухавши позивача, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору на право тимчасового користування землею укладеного 30 грудня 1995 року між Рахівським держлісгоспом та ОСОБА_1 , який зареєстрований Квасівською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 04 січня 1996 року за №3, позивачу передано у довгострокове користування терміном до 25 років земельну ділянку, площею 1 га, в урочищі Чертіж, в кварталі 13, виділ 2 (біля полонини Джорджева Поляна) для ведення підсобного господарства, а саме для сінокосіння.

У позовній заяві, позивач ОСОБА_1 посилається, що відповідач, ОСОБА_2 на належній позивачу на праві користування земельній ділянці на протязі декількох днів, у липні 2019 року, здійснював випасання худоби великою отарою овець, в кількості біля 420 голів, чим завдав йому матеріальних збитків в розмірі 3600 гривень.

На підтвердження доводів позову ОСОБА_1 додав до позовної заяви акт обстеження сінокісної ділянки в урочищі Чертіж в кварталі 13 виділ 2 складений депутатом Квасівської сільської ради ОСОБА_5 .

Вказаний акт, суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ, оскільки він складений зі слів позивача ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем ОСОБА_1 , заявлялося клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яке ухвалою суду від 06.04.2020 задоволено. Вказані свідки неоднаразово викликались в судові засідання, однак жодного разу не з`явилися. Позивач не забезпечив їх явку в судові засідання, після чого зняв клопотання про допит свідків.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд, констатує, що станом на день розгляду справи по суті, відсутні відомості про те, що існує вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, які б підтверджували вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні позивачу ОСОБА_1 матеріальних збитків.

Згідно ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Сторонам, зокрема позивачу надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак позивачем, всупереч вимогам ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_2 заподіяно йому матеріальні збитки.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не ґрунтується на реальних фактах, обставинах і доказах, натомість в його основу покладені міркування та недопустимі в доказуванні припущення позивача. У справі не встановлений факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди за конкретних обставин, не встановлені винні дії відповідача, що були спрямовані та мали наслідком заподіяння матеріальної шкоди позивачу.

За таких обставин, суд, вважає, що у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю в діях відповідача вини у спричиненні позивачу матеріальних збитків.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 274, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в сумі 3600 гривень - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено18 вересня 2020 року.

Головуюча: М.О. Марусяк