Справа №480/319/19 Головуючий суду першої інстанції Терентьєв Г.В.
Провадження №22-ц/812/1452/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представника позивачів ОСОБА_3 ,

представника відповідача Лях Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства фірми «Інтер-В» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року, ухвалене о 13 год.30 хв. під головуванням судді Терентьєва Г.В. в приміщенні суду у м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного підприємства фірми «Інтер-В» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду позов до приватного підприємства фірми «Інтер-В» (далі ППФ «Інтер-В») про розірвання договорів оренди землі від 12 лютого 2008 р. та від 10 червня 2008 р., укладених між ОСОБА_4 та відповідачем, повернення земельних ділянок, а також стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2018 р. в сумі 5284,77 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що вони є спадкоємцями їх матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку спадкування їм належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 2,6749 га та 4,6839 га, які розташовані в межах території Яснопільської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Оскільки умовами договорів оренди землі передбачено, що перехід права власності на земельні ділянки є підставою для зміни умов або розірвання договору, вони звернулася до ППФ «Інтер-В» з вимогою про їх розірвання, однак отримали відмову. Враховуючи викладене, просили розірвати вищевказані договори оренди землі та зобов`язати відповідача повернути їм зазначені земельні ділянки.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив на їх користь орендну плату за 2018 рік, просили також стягнути з нього 5284,77 грн. орендної плати, виходячи з розрахунку 3% їх нормативної грошової оцінки.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що обставини, викладені позивачами, не є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,67 га кадастровий номер :01:000:0139, укладений 12 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ППФ «Інтер-В» та договір оренди земельної ділянки площею 4,68 га кадастровий номер :05:000:0091, укладений 10 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ППФ "Інтер-В". ППФ «Інтер-В» зобов`язано повернути у володіння позивачів вказані земельні ділянки. З ППФ «Інтер-В» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість з орендної плати за 2018 рік в сумі 5284 грн. 77 коп. З ППФ "Інтер-В стягнуто на користь кожного з позивачів судовий збір в сумі 1921 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ППФ «Інтер-В» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач вказував, що уточнений позов поданий позивачами через їх представника не міг бути прийнятий, оскільки адвокатом не було надано належних доказів його повноважень на представництво позивачів. Крім того, відповідач зазначав, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а також зауважено на тому, що судом першої інстанції не було належним чином закінчено підготовче судове засідання. Також, відповідач вказував, що позивачі є спадкоємцями орендодавця, а тому п. 40 договору не може бути застосований. Що ж стосується заборгованості зі сплати орендної плати, то відповідачем наголошено на тому, що позивачі не надавали відомостей щодо спадкування орендованих земельних ділянок. Стягнення судом орендної плати у розмірі, який не передбачений умовами договору, є безпідставним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ППФ «Інтер-В» укладено договір оренди землі площею 2,67 га із кадастровим номером :01:000:0139 строком на 15 років зі сплатою орендної плати у розмірі 562 грн. на рік у грошовій або натуральній формі. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 2 роки. Пункт 40 договору визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.12-14).

10 червня 2008 року між тими ж сторонами укладено договір оренди землі площею 4,68 га із кадастровим номером :05:000:0091 строком п`ятнадцять років зі сплатою орендної плати у розмірі 510 грн. на рік у грошовій або натуральній формі. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 2 роки. Пункт 40 договору визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Згідно з свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21 грудня 2018 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у рівних частках право власності на земельну ділянку площею 4,6839 га із кадастровим номером :05:000:0091, а також земельну ділянку площею 2,6749 із кадастровим номером :01:000:0139 (а.с.19-20, 27-32).

Відповідно до витягів із технічної документації від 27.05.2019 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :05:000:0091 становить 98 294,79 грн., а земельної ділянки із кадастровим номером :01:000:0139 77 864,08 грн. (а.с.58, 59).

27 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій вказував, що він набув право власності на вищезазначені земельні ділянки та бажає їх обробляти самостійно, у зв`язку з чим просив не проводити на них сільськогосподарські роботи (а.с.23).

Листом ППФ «Інтер-В» від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було повідомлено про те, що набуття ним права власності в порядку спадкування на землю не може бути підставою для повернення земельних ділянок (а.с.24-25).

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною четвертою статті 373 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до цільового призначення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статей 13, 21, 23 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За умовами пункту 40 розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» договорів оренди землі від 12 лютого 2008 року та від 10 червня 2008 року його сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача не було повідомлено про розгляд справи, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів.

Досліджені докази свідчать, що право власності на орендовані земельні ділянки перейшло від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що враховуючи вимоги частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» та умови договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_4 та ППФ «Інтер-В», є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди.

Оскільки орендна плата за використання земельної ділянки у 2018 році не була сплачена позивачам, що відповідачем не оспорюється, то є підстави для її стягнення у судовому порядку у розмірі, визначеному умовами договору, а саме 510 грн. + 562 грн. = 1072 грн. : 2 = 536 грн. кожному позивачу. Сплата орендної плати у розмірі 3% нормативної грошової оцінки землі, як наполягали позивачі, умовами договорів не передбачена. Доказів зміни умов договору щодо орендної плати позивачами суду не надавалося. Беручи до уваги, що відповідач як податковий агент повинен сплатити з орендної плати обов`язкові платежі до бюджету, то розмір вказаної орендної плати повинен бути виплачений позивачам за вирахуванням цих платежів.

Доводи апелянта про те, що представник позивачів не був наділений правом подавати уточнений позов спростовуються наявними у матеріалах справи ордерами адвоката на представництво позивачів у суді, які не містять інформації про обмеження його прав.

Твердження відповідача про те, що оскільки позивачі є спадкоємцями, то п.40 договорів оренди не може бути застосований, не можуть бути прийняті до уваги, тому що свідчать про неправильне тлумаченням законодавства.

Посилання апелянта на те, що вони не платили орендну плату, бо не мали відомостей про спадкоємців, є непереконливим, оскільки за таких обставин він повинен був скористатися вимогами ст.537 ЦК України, яка передбачає виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса.

Беручи до уваги, що рішення суду скасоване, позовні вимоги позивачів та апеляційна скарга відповідача задоволені частково, з відповідача на користь з кожного з позивачів на підставі ст.141 ЦПК України за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 1690,48 грн., а з кожного з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 461,04 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства фірми «Інтер-В» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного підприємства фірми «Інтер-В» про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.

Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,67 га кадастровий номер :01:000:0139, укладений 12 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та приватним підприємством фірмою «Інтер-В».

Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 4,68 га кадастровий номер :05:000:0091, укладений 10 червня 2008 року між ОСОБА_4 та приватним підприємством фірмою «Інтер-В».

Зобов`язати приватне підприємство фірму «Інтер-В» повернути у володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,67 га кадастровий номер :01:000:0139 та земельну ділянку площею 4,68 га кадастровий номер :05:000:0091.

Стягнути з приватного підприємства фірми «Інтер-В» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2018 рік в сумі 536 грн. (сума вказана без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з приватного підприємства фірми «Інтер-В» на користь ОСОБА_2 орендну плату за 2018 рік в сумі 536 грн. (сума вказана без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з приватного підприємства фірми «Інтер-В» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1690,48 грн.

Стягнути з приватного підприємства фірми «Інтер-В» на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1690,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства фірми «Інтер-В» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 461,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства фірми «Інтер-В» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 461,04 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.