ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 639/2710/18

Провадження № 22-ц/818/4241/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АРКС" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою адвоката Степанишеної Анастасії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року, ухвалене суддею Труханович В.В., -

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось з позовом до Жовтневого районного суду м. Харкова, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 101 593,50 грн в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з відповідача судові витрати.

Позов мотивований тим, що 25.05.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного - страхування наземного транспорту за №59749а6х, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ). 27.07.2016 року о 19:30 в м. Харків, по вул. Золочівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля Geely MR-7151A (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Ford Fiesta (д.р.н, НОМЕР_1 ). Згідно з довідкою № 97137327 про ДТП та постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2016, дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 16.11 ПДР України (ст. 124 КпАП України). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2141799 від 10.08.2016 року, страхового акту № АХА2168006 від 23.09.2016 року та умов Договору страхування № 59749а6х від 25.05.2016, розмір страхового відшкодування склав 151 083, 50 грн, яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 - була в ПАТ HACK «Оранта». ПАТ HACK «Оранта» сплатило на користь позивача страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності 49 490,00 грн. Матеріальні збитки понесені позивачем внаслідок ДТП, які залишилися непокритими після виплати страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта», підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 101 593, 50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем виконано своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у повному обсязі, у строки та у відповідності до норм закону. Невідшкодована сума збитків заподіяна автомобілю Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) у розмірі 101 593, 50 грн підлягає стягненню з особи винної у скоєнні ДТП, а саме з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС».

В апеляційній скарзі адвокат Степанишена Анастасія Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що надана позивачем роздруківка «Ремонтна калькуляція №1.003.16.0» на суму 142 650,50 грн, не відповідає вимогам до документів згідно з ДСТУ 4163-2003, вимогам розділу 4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, оскільки не містить підпису (підписів) відповідальних осіб, якими здійснено розрахунок, даних щодо суб`єкта оціночної діяльності, його найменування, посади, місцезнаходження, кваліфікації, наявності права на здійснення оціночної діяльності, терміну дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності тощо.Висновки суду першої інстанції є суперечливими, оскільки з однієї сторони суд зазначає, що саме за допомогою програми «Audatex» визначаються матеріальні збитки та вартість відновлювальних робіт автомобілю, а з іншої сторони суд стягує суму 8 433,00 грн, яка не входила та не значиться в розрахунку вартості ремонту, відповідних деталей та робіт за допомогою програми «Audatex». Судом не зазначено, якими нормами встановлено, що розмір заподіяної шкоди встановлюється документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розрахунки вартості відновлювального ремонту та сум, що підлягають відшкодуванню, мають право здійснювати не будь-які особи, а лише особи, які мають для цього спеціальні знання, досвід та кваліфікацію. З платіжних доручень та наданих рахунків-фактур вбачається, що отримувачем грошових коштів від позивача за ремонт значиться ФОП ОСОБА_3 , в той час, як в калькуляції на ремонт значиться Фірма Ремонтавтотрейдінг - Харків. Отже, оплата за ремонт здійснена іншому суб`єкту, що суперечить посиланням суду першої інстанції, що розмір шкоди визначається документами суб`єкта, який проводив ремонт. Документів, які б підтверджували здійснення ремонту в матеріалах справи немає, в т.ч. відсутні документи, які б підтверджували здійснення ремонту Фірмою Ремонтавтотрейдінг - Харків. Ремонтна калькуляція №1.003.16.0» від 03.08.2016 на загальну суму 142 650,50 грн має чіткий перелік необхідних для відновлювального ремонту запчастин та необхідних ремонтних робіт, проте не містить у переліку такої деталі (запчастини) та робіт як «Блок керування AIR BAG та Блок AirBag - заміна» вартістю 8 433,00 грн. Для підтвердження стягнення вказаної суми надано лише рахунок-фактуру №Д00-000307 від 21.09.2016 року на суму 8 433,00 грн., який сформовано ФОП ОСОБА_3 для оплати за «Блок керування AIR BAG та Блок AirBag - заміна». З вказаного рахунку не вбачається жодного взаємозв`язку з ремонтом автомобілю, який було застраховано Позивачем. Матеріали справи не містять кошторису збитків, обов`язковість якого встановлена договором, яким серед іншого має визначатися розмір страхового відшкодування. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю та, відповідно, належної суми відшкодування. Суд самостійно визначив в оскаржуваному рішенні, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0, проте це питання має бути предметом дослідження виключно відповідним суб`єктом оціночної діяльності.

Відзиву до апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 27.07.2016 року о 19:30 в м. Харків, по вул. Золочівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля Geely MR-7151A (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) було завдано механічні ушкодження.

Згідно з довідкою № 97137327 про дорожньо-транспортну пригоду від 27.07.2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 16.11 ПДР України (ст. 124 КпАП України) (а.с. 11).

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с. 10).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 59749а6х від 25 травня 2016 року (а.с. 23-27, 28).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Geely MR-7151A (д.р.н. НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхового полісу АЕ № 5166617 (а.с. 29).

27 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування (а.с. 18).

28 липня 2016 року було проведено огляд транспортного засобу ОСОБА_2 - автомобіля Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) (а.с. 21-22).

Відповідно до Ремонтної калькуляції № 1.003.16.0 від 03.08.2016 року, яка була проведена за допомогою програми Audatex, яка є сертифікованою програмою та використовується на СТО для визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювальних робіт автомобіля Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) складає 142 650, 50 грн (а.с. 19-20).

Також були понесені витрати пов`язані із заміною блоку керування AirBag на суму 8 433, 00 грн (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2141799 від 10.08.2016 року, страхового акту № АХА2168006 від 23.09.2016 року та умов Договору страхування № 59749а6х від 25.05.2016, розмір страхового відшкодування склав 151083,50 грн., який був сплачений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» за ремонт автомобілю, що підтверджується платіжними дорученнями № 270 221 від 26 вересня 2016 року та № 260 787 від 11 серпня 2016 року. (а.с. 9, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19-20)

14.12.2016 року позивач звернувся до ПАТ HACK «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

ПАТ HACK «Оранта» сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 490,00 грнв межах встановленого ліміту відповідно до полісу АЕ/5166617 (а.с. 29).

Невідшкодованою частиною матеріального збитку завданого автомобілю Ford Fiesta (д.р.н. НОМЕР_1 ) залишилася сума у розмірі 101 593, 50 грн.

5 квітня 2017 року позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на адресу відповідача ОСОБА_4 було направлена Пертензія про регресні вимоги (а.с. 7, 8).

20.06.2019 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» було здійснено державну реєстрацію зміни свого найменування на ПрАТ «СК «АРКС» (а.с. 108-119).

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Отже, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Отже, вказаною постановою суду встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної ситуації.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи зазначені норми матеріального права та правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази на підтвердження розміру збитків не є належними та допустимими доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності наданих позивачем доказів про розмір матеріального збитку іншим матеріалам справи та не спростовано викладених в них розрахунків.

Крім того, згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи участь у розгляді справи в суді першої інстанції, представником відповідача клопотань про призначення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків заявлено не було. Належних та допустимих доказів на підтвердження свого розрахунку розміру матеріальних збитків, та на спростування наданої позивачем калькуляції розміру матеріальних збитків не надано.

Посилаючись в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, в якій Верховним Судом зазначено, що усунути розбіжності при визначенні матеріального збитку можливо шляхом призначення у справі відповідної експертизи, представник відповідача відповідного клопотання для дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань не заявляла ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи.

Згідно з платіжними дорученнями № 270 221 від 26 вересня 2016 року та № 260 787 від 11 серпня 2016 року АТ «СК АХА Страхування» здійснило перерахунок коштів на страхове відшкодування у розмірі 8 433 грн та 142 650,50 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд правильно посилаючись на вимоги статті 993 ЦК України, обґрунтовано вважав, що до АТ «СК АХА Страхування», яке виплатило страхове відшкодування за договором майнового страхування перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В апеляційній скарзі адвокат Степанишена А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить розглядати справу з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання адвоката Степанишеної А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов : предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, надавала відзив, заперечення та інші документи. Конкретних обставин, переконливих доказів або причин на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду необхідно розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням учасників справи адвокатом не надано.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що адвокату Степанишеній А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Степанишеної Анастасії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук