ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5046/20 Справа № 185/2715/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" та ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" № 45-П від 24 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади опалювача з 24 січня 2019 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді опалювача Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" з 24 січня 2019 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" () на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 січня 2019 року по 12 лютого 2020 року у розмірі 66 859 (шістдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 10 коп., з наступним утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" () на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" () на користь на користь держави (отримувач: УК у м. Павлограді/м. Павл-д/22030101, код отримувача: 37936856, банк: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA0004032, код платежу: 220301061) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року в частині стягнення з ТОВ трубний завод "Славсант" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2019 року по 12.02.2020 року у розмірі 66859,10 грн., з наступним утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ трубний завод "Славсант" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2019 року по 12.02.2020 року у розмірі 80103,24 грн., з наступним утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів з щомісячною виплатою в бюджет, та судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1152,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ трубний завод "Славсант" просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року по справі №185/2715/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відзивів ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТОВ трубний завод "Славсант" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року просить апеляційну скаргу ТОВ трубний завод "Славсант" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року залишити без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 340-П від 27 липня 2018 року Павлоградської філії ТОВ трубний завод «Славсант», ОСОБА_1 був прийнятий на посаду опалювача з 30 липня 2018 року, з окладом згідно з штатним розкладом, з випробувальним терміном 1 місяць.

24 січня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з посади опалювача Павлоградської філії ТОВ трубний завод «Славсант», у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, з проведенням остаточного розрахунку та виплатою компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 30.07.2018 року по 24.01.2019 року, з розрахунку 24 календарних днів за рік, відповідно до наказу Павлоградської філії ТОВ трубний завод «Славсант» № 45-П від 24 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 149 ЦПК України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Проте, як було встановлено судом першої інстанції, в матеріалах особової справи працівника ОСОБА_1 відсутні відомості про ознайомлення останнього з наказом про звільнення або відмовою від ознайомлення.

Разом з тим, трудова книжка позивача залишається на підприємстві (копія наказу про звільнення позивача та повідомлення про отримання трудової книжки направлялись позивачу поштовими переказами, але останній ігнорує їх отримання).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України стали: акт комісії від 24.01.2019 року про проведення розслідування щодо причин відсутності на роботі ОСОБА_1 23.01.2019 року, доповідна записка ОСОБА_2 , табель робочого часу за січень 2019 року.

Наказом № 42-П Павлоградської філії ТОВ трубний завод «Славсант» від 23 січня 2019 року на підприємстві була створена комісія для проведення розслідування щодо причин відсутності на роботі ОСОБА_1 23.01.2019 року, у зв`язку з тим, що головним енергетиком ОСОБА_2 було повідомлено керівника підприємства про те, що 23.01.2019 року о 10-35 год. ОСОБА_1 самовільно покинув робоче місце, не приступаючи до трудових обов`язків.

Вказаною комісією був складений акт від 24 січня 2019 року про те, що 24 січня 2019 року о 09-45 год., у службовому кабінеті № 7, ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові або усні пояснення з приводу його відсутності на роботі 23.01.2019 року, але останній відмовився від їх надання.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що створеною комісією не з`ясовані усі обставини та причини такої відсутності, фактично не було проведено розслідування щодо причин відсутності на роботі позивача, а розслідування обмежилось лише складанням вищезазначеного акту про відмову позивача надати пояснення та доповідною головного енергетика, тоді, як комісією повинні були співставленні обставини та факти такої відсутності, а також зроблені обґрунтовані висновки щодо відсутності або наявності поважних причин самовільної відмови позивача від виконання своїх трудових обов`язків.

Так, поза увагою комісії по розслідуванню причин відсутності на роботі позивача залишилась його заява про звільнення з 22.01.2019 року від 14.01.2019 року, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ст. 38 КЗпП України), яку він вимагав зареєструвати на підприємстві, про що йому було відмовлено, та подальше її направлення до відповідача через поштові перекази, що підтверджується відповідними квитанціями; реагування роботодавця на зазначені обставини, тощо.

Крім того, вищезазначеною комісією не надано оцінку надання інспектором кадрової служби підприємства Хайруловою Т.В. (яка також входила до складу комісії) 23.01.2019 року обхідного листа позивачу щодо відсутності претензій усіх служб підприємства до працівника, з відповідними підписами служб: менеджера з персоналу, складу, бухгалтерії, охорони, що свідчить про те, що роботодавець мав намір припинити трудові відносини з працівником.

Тоді як, оглядаючи в судовому засіданні матеріали особової справи працівника ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що вищезазначений обхідний лист, який був приєднаний тим же інспектором кадрової служби підприємства 23.01.2019 року міститься у даній особовій справі.

Разом з тим, у судовому засіданні суду першої інстанції позивач пояснив, що відповідно до вказаного обхідного листа, він також 23.01.2019 року здав службі охорони підприємства (в графі обхідного листа мається підпис працівника служби охорони) свій пропуск, що унеможливило його знаходження на території підприємства в подальшому, так як зазначене підприємство має особливий режим пропуску працівників на територію підприємства, що свідчить про останній робочий день позивача 23.01.2019 року.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, позивач був позбавлений фактичної можливості ознайомлення з наказом про звільнення в день його звільнення 24.01.2019 року.

Відповідно до листа Головного управління держпраці у Дніпропетровській області №Т-514-11/04 від 03.05.2019 року зазначеним управлінням розпочато 14.03.2019 року інспекційне відвідування ТОВ «Славсант» з приводу перевірки дотримання чинного законодавства про працю відносно трудових правовідносин з ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ДН 1484/739/НД/АВ від 15.04.2019 року про порушення вимог Закону України «Про оплату праці», Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, припис на усунення порушень, протокол на директора філії за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Довідкою № 14-01-юр від 14.01.2020 року виданою ТОВ трубний завод «Славсант» встановлено, що товариство не має профспілкового органу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. При цьому наявність вини, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є необхідна умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

За ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, як роз`яснено у п. 24 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 76 ЦПК України.

Аналізуючи норми права та обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що товариством не доведено законності звільнення позивача роботодавцем, у зв`язку з прогулом без поважних причин, а тому ОСОБА_1 необхідно поновити на його посаді опалювача Павлоградської філії ТОВ трубний завод «Славсант» з 24 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про середню заробітну плату ТОВ трубний завод «Славсант» № 140/1 від 11.02.2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 251,35 грн.

А тому, колегія суддів приймає розрахунок наведений судом першої інстанції стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 січня 2019 року по 12 лютого 2020 року у розмірі 66 859,10 грн., оскільки він є вірний та проведений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку зі звільненням, відповідачем проведено повний розрахунок та перераховано на рахунок позивача платіжним дорученням № 141 від 24.01.2019 року заробітну плату у розмірі 4 980,48 грн., з урахуванням утриманих податків та зборів, компенсації за відпустку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати у розмірі 4 572,69 грн. та недоплаченої заробітної плати за надурочні роботи у розмірі 674,18 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства та у зв`язку з цим його необхідно поновити на роботі та стягнути з товариства заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2019 року по 12.02.2020 року у розмірі 66859,10 грн.

Доводи ОСОБА_1 , що розрахунок суду першої інстанції щодо його середньоденної заробітної плати є помилковим та для визначення середньоденної заробітної плати необхідно брати до уваги заробітну плату за листопад 2018 року в розмірі 4678,98 грн. та за грудень 2018 року в сумі 7968,98 грн., тобто як за два повних місяці роботи перед звільненням, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки про доходи позивача наданої відповідачем (а.с. 208 т.1). Підставою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства.

Згідно довідки про середню заробітну плату №140/1 від 11.02.2020 року видану ТОВ Трубний завод Славсант вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 251,35 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 5328,64 грн. (а.с. 208 т.1).

Будь-яких клопотань щодо проведення відповідних судових експертиз для перевірки розрахунку або додаткового проведення розрахунку по заробітній платі, а ні від позивача, а ні від його представника не надходило.

Доводи в апеляційній скарзі ТОВ ТЗ Славсант, що на момент отримання заяви про звільнення ОСОБА_1 було правомірно звільнено на підставі п.4 ст. 40 КзпП України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки товариством не доведено належними та допустимими доказами, в чому конкретно проявилось порушення та що стало приводом до звільнення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ТОВ ТЗ Славсант не додержані передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Доводи ТОВ ТЗ Славсант в апеляційній скарзі, що висновки суду першої інстанції щодо неналежного розслідування обставин стосовно відсутності позивача на робочому місці та самовільне залишення території, ґрунтуються на припущеннях та не підтвердженні жодними доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та зводяться лише до незгоди відповідача із прийнятим рішенням.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю трубний завод "Славсант" та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича