ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Харків

Справа №646/8200/18

Провадження №22-ц/818/3218/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Державне агентство автомобільних доріг України,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Третя особа: Служба автомобільних доріг у Миколаївській області,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Державного агентства автомобільних доріг України до ОСОБА_1 , третя особа - Служба автомобільних доріг у Миколаївській області про відшкодування матеріальної шкоди,

за апеляційними скаргами Державного агентства автомобільних доріг України , Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 березня 2020 року (суддя Григор`єв Б.П.)-

в с т а н о в и в :

Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області матеріальну шкоду у розмірі 150698,76 грн. та стягнути на користь Укравтодору судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з наказом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 20-к від 26.06.2008 року ОСОБА_2 працювала на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Наказом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 77 від 17.11.2016 року, підписаного на той час виконуючим обов`язки начальника Служби Шульгою М.І., ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п. 3 с.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, визначених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У грудні ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Служби про захист трудових прав, яким просила поновити її на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року визнано незаконним та скасовано наказ № 77-к від 17.11.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи, останню поновлено на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби з 17.11.2016 року. Стягнуто з Служби на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 331164,96 грн. моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 4016,45 грн. Апеляційним судом Миколаївської області винесено постанову від 31.05.2018 року, якою рішення Заводського районного суду м. Миколаєва змінено, зі служби на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 119184,03 грн. моральну шкоду 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2294,24 грн. Всього стягнуто 124478,27 грн. Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено порушення Службою норм КЗпП України при виданні виконуючим обов`язки начальника Служби Шульгою М.І. наказу № 77-к від 17.11.2016 року. Таким чином його незаконні дії призвели до негативних наслідків у вигляді списання коштів з рахунків Служби. Крім того Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, як податковим агентом ОСОБА_2 сплачено ЄСВ на визначену судовими рішенням у справі суми середнього заробітку у розмірі 26220,49 грн. Зазначена сума також має бути стягнена з відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 березня 2020 року в задоволенні позову Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) до ОСОБА_1 , третя особа - Служба автомобільних доріг у Миколаївській області про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Служба автомобільних доріг у Миколаївській області є третьою особою, отже судом не може ухвалюватися рішення на її користь. Вирішення вимог про відшкодування шкоди в загальному порядку (ч.3 ст. 136 КЗпП України) можливе шляхом подання позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду власником або уповноваженим ним органом, яким позивач у цій справі не є.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Державного агентства автомобільних доріг України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не було вказано належний спосіб захисту права державного органу, янтересам якого було завдано шкоду.

Суд не навів правового обгрунтування щодо того, з яких причин він не вважав відповідача керівником САД у період виникнення спірних правовідносин при тому, що останній був призначений уповноваженим органом на керівну посаду.

Вказує, що саме позивач є власником або уповноваженим ним органом в розумінні ст.24КзПП України та вищестоящим (вищим) органом управління відносно САД у Миколаївській області.

Представником відповідача ОСОБА_3 на вказану апеляційну скаргу надано відзив, в якому він просить апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує на те, що треті особи не є сторонами в цивільному процесі, отже судом не може ухвалюватися рішення на їхню користь.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність трудових відносин між відповідачем та третьою особою на час розгляду справи є підставою для вирішення спору у відповідності до положень ч.3 ст.136 КЗпП України, тобто шляхом подання позову до суду саме САД у Миколаївській області, а не позивачем.

САД у Миколаївській області також звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати вказане та ухвалити нове про задоволення позову Укравтодору.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що висновок суду щодо неналежного позивача суперечить вимогам ч.4 ст.136 КЗпП України, відповідно до якої стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відносно Служби є Укравтодор згідно Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області.

Судом першої інстанції належним чином не обгрунтовано свою позицію щодо процесуальної неможливості ухвалення рішення на користь Служби.

Висновок суду щодо необхідності розгляду спору в порядку ч.3 ст.136 КЗпП України є помилковим, оскільки для правильного вирішення справи, на думку третьої особи, має значення статус сторін трудового договору саме на момент вчинення відповідачем дій, що призвели до завдання матеріальної шкоди Службі, а не на дату розгляду справи в суді.

Відзивів на апеляційну скаргу САД у Миколаївській області до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що Наказом № 414-К від 26.07.2016, ОСОБА_1 з 27.07.2016 року призначено виконуючим обов`язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.

Відповідно до Положення про службу автомобільних доріг у Миколаївській області № 121 від 27.04.2016 року, в розділі 4 п. 4.2 зазначено, що начальник служби: призначає на посади і звільняє з посад працівників Служби, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення.

Наказом № 77-к від 17.11.2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділу з 17.11.2016 року за систематичне невиконання без поважним причин обов`язків, визначених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Наказ підписаний в.о. начальника Служби Шульгою М.І.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що він був звільнений з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області 17.07.2017 року за згодою сторін.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 77-к від 17.11.2016 року по Службі автомобільних доріг у Миколаївській області про звільнення ОСОБА_2 , стягнуто з Служби на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 331164,96 грн. моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 4016,45 грн.

Наказом в.о. начальника Максименко А.В. № 19-к від 21.03.2018 року ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника фінансово-економічного відділу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 17.11.2016 року на підставі рішення суду.

Апеляційним судом Миколаївської області винесено постанову від 31.05.2018 року, якою рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року змінено, зі служби на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 119184,03 грн. моральну шкоду 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2294,24 грн. Всього стягнуто 124478,27 грн.

На підтвердження витрат пов`язаних з виконання рішення суду позивачем надані платіжні доручення: № 231 від 26.03.2016 на суму 15241,82 грн., № 232 від 26.03.2018 на суму 4165,46 грн., № 233 від 26.03.2018 року на суму 284,01 грн., № 234 від 26.03.2018 на суму 3408,11 грн., № 502 від 14.06.2018 р. на суму 89892,67 грн., № 503 від 14.06.2018 р. на суму 3000,00 грн., № 504 від 14.06.2018 на суму 24566,94 грн., № 505 від 14.06.2018 р. на суму 20100,23 грн., № 506 від 14.06.2018 року на суму 1675,02 грн., № 551 від 09.07.2018 р. на суму 2294,24 грн.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Покладення матеріальної відповідальності на працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків передбачено ст.130 КЗпП України.

Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України встановлено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

За положеннями ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Як було встановлено судовим розглядом, Наказом № 77-к від 17.11.2016 року, за підписом виконуючого на той час обов`язки начальника Служби ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділу з 17.11.2016 року за систематичне невиконання без поважним причин обов`язків, визначених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В подальшому рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року вказаний наказ було визнано незаконним та скасовано, стягнуто з Служби на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу , моральну шкоду та судові витрати.

На підтвердження сплати ОСОБА_2 сум, стягнутих рішенням суду про поновлення останньої на роботі позивачем надано копії платіжних доручень, з яких вбачається, що платником є Служба автомобільних доріг у Миколаївській області.

Вказані обставини свідчить про наявність підстав для відповідальності ОСОБА_1 перед Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, з якою він перебував у трудових відносинах, як особи, винної в незаконному звільненні працівника та заподіянні матеріальних збитків підприємству.

Разом з цим із позовом про стягнення шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконним звільненням ОСОБА_2 звернувся Укравтодор, а не САД у Миколаївській області, яка є третьою стороною у справі.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що Укравтодор є вищестоящим в порядку підлеглості органом відносно САД у Миколаївській області згідно Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, а тому наділений повноваженнями звернутися до суду із вказаним позовом, колегією суддів не приймаються.

За змістом ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 439, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.

Згідно з підпунктом 13 пункту 10 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України Голова Укравтодору утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи і організації, затверджує положення (статути) про них, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Укравтодору.

Відповідно до пункту 18 частини 4 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи, організації, затверджує їхні положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності.

Враховуючи викладене, Укравтодор як орган управління державною власністю створює та ліквідує державні організації - Служби автомобільних доріг у областях, а також призначає на посади та звільняє з посад їх керівників тощо.

Отже, Укравтодор є вищестоящим органом центральної виконавчої влади, до сфери управління якого належить Служба автомобільних доріг у Миколаївській області.

Проте, з аналізу ст.136 КЗпП України випливає, що звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди керівником підприємства здійснюється вищестоящим в порядку підлеглості органом лише у разі перебування цього керівника на цій посаді на час звернення до суду.

Оскільки Укравтодор звернулось із позовом до ОСОБА_1 в той час, як останній вже був звільнений із займаної посади, таке звернення суперечить вимогам закону, оскільки діючий керівник САД у Миколаївській області, яка є юридичною особою (що визнається сторонами), не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом.

З огляду на викладене, звільнення відповідача з керівної посади САД у Миколаївській області не є підставою для звільнення його від відповідальності за завдання збитків третій особі.

Доводи апеляційних скарг в цій частині свідчать про неправильне розуміння та тлумачення апелянтами рішення суду першої інстанції та норм законодавства.

Висновок суду про те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди на користь третьої особи - Служби автомобільних доріг у Миколаївській області суперечать нормам цивільно-процесуального законодавства, судова колегія вважає вірним, оскільки відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Треті особи не є сторонами в цивільному процесі, отже судом не може ухвалюватися рішення на їхню користь.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Питання про розподіл судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України та залишає витрати по сплаті судового збору за апелянтами.

Керуючись ст. 141, 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук