Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1288/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.02.2020смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: Вадовської А.В.,
за участі секретаря: Куш О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,
28 жовтня 2019 р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивований тим, що 28 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - травень 2012 р.
Відповідач порушує кредитні зобов`язання та має станом на 31.08.2019 р. заборгованість у сумі 20 761,08 грн., з яких: 991,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 110,13 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 432,43 грн. - за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 976,72 грн. штраф (процентна складова).
Позивач просить стягнути на його користь зазначену суму та понесені судові витрати на сплату судового збору.
Позовна заява була залишена без руху, після усунення недоліків ухвалою суду від 05.12.2019 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 09 січня 2020 р. з викликом сторін.
Через неявку відповідача ОСОБА_1 судовий розгляд 09 січня 2020 р. відкладений до 04.02.2020 р.
У судове засідання 04.02.2020 р. відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, відзив у наданий строк суду не надала.
При подачі позову представник позивача Кіріченко В.М. одночасно надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення у випадку неявки відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення, що вбачається з позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 січня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н (далі - договір), відповідно до якого відповідачеві відкритий картковий рахунок. Відповідач отримала кредит у розмірі 1 200,00 грн. шляхом підписання анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодилася, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг.
Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи були надані для ознайомлення відповідачу в письмовому вигляді.
При укладанні кредитного договору відповідач ОСОБА_1 була поінформована про процентну ставку кредиту (22,80 % річних), штрафні санкції, що підтверджене підписаною нею довідкою про умови кредитування.
Зобов`язання за договором Банк виконав, відкривши відповідачеві картковий рахунок та видавши платіжну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої - травень 2012 р.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 р. складає 20 761,08 грн., з яких: 991,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 110,13 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 432,43 грн. - за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 976,72 грн. штраф (процентна складова).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала зобов`язання по погашенню кредиту та процентів, останній платіж внесла 30 квітня 2019 р. у сумі 50 грн.
Проте, суд не може погодитися з розрахунком, наданим позивачем, оскільки відповідачеві кредит був наданий до 31.05.2012 р. включно.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий - до 31.05.2012 р. включно.
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відтак, у межах строку кредитування до 31.05.2012 р. включно відповідач мала, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з червня 2012 р., відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
За такого позивач не мав права нараховувати відповідачеві заборгованість та відсотки після закінчення строку кредитування, тобто з червня 2012 р.
Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.
У зв`язку з цим заборгованість за кредитом станом на 31.05.2012 р. становила 991,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 952,14 грн. заборгованість за відсотками.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 2 432,43 грн. заборгованості за пенею та комісією. При цьому у розрахунку заборгованості ця сума зазначена як заборгованість за комісією.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комісією.
Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.12.2018 р. у справі № 695/3474/17.
При підписанні довідки про умови кредитування відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами, що у разі порушення строків платежів, вона зобов`язана сплатити штраф у розмірі 250 грн. (фіксована частина) + 5 % від заборгованості.
За такого розмір штрафу станом на 31.05.2012 р. становив 250 грн. (фіксована частина) + 97,20 (процентна складова).
Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитом станом на 31.05.2012 р. становила 2 291,14 грн., з них: 991,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 952,14 грн. заборгованість за відсотками, 250 грн. штраф (фіксована частина), 97,20 грн. (процентна складова).
Проте, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, відповідач за межами строку дії кредитного договору сплачувала кошти.
Загалом нею після 31.05.2012 р. сплачено 3 164,70 грн., що перевищує розмір її заборгованості на 873,56 грн., а тому судом з наданих позивачем доказів не встановлена заборгованість відповідача перед позивачем, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.
Понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору через відмову у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд
Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Заочне рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо протягом цього строку не буде подана заява про його перегляд відповідачем або апеляційна скарга позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги у 30-денний строк: позивачем з дня проголошення рішення; відповідачем у той же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У відповідності до п.15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду або через Доманівський районний суд Миколаївської області.

Текст рішення виготовлений 04 лютого 2020 р.

Суддя А. В. Вадовська