Справа № 161/8758/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/830/20 Категорія: 84 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)- Будя С.Л., за апеляційною скаргою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)- Будя Сергія Леонідовича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)- Будя С.Л.

Скаргу обґрунтовано тим, що 12 березня 2012 року рішенням Луцького мсіькрайонного суду Волинської області стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 831498, 55 гривень, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 831498, 55 гривень, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 831498, 55 гривень. На виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи від 22.12.2015 р № 2-7952/11.

15 січня 2016 року головним державним виконавцем Будєм С.Л. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 831498,55 гривень. Тоді ж державним виконавцем звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1 шляхом направлення відповідної постанови до Луцького УПФУ Волинської області, де з нього відраховуються не більше 20 відсотків.

21 травня 2020 року головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)- Будєм С.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) в АТ КБ «Приватбанк», на який Луцьке об`єднання УПФУ Волинської області перераховує залишок його пенсії за винятком 20% відсотків, утриманої згідно постанови державного виконавця, тим самим заблоковує отримання ним пенсії. Зазначає, що пенсія є єдиним джерелом доходів.

Просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С.Л., зокрема скасувати постанову про арешт коштів та майна боржника від 21 травня 2020 року в частині накладенні арешту на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «КБ «Приватбанк».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2020 року скаргу в даній справі задоволено.

Ухвалено визнати неправомірними дії головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С.Л. в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк» Сятковського М. О. у АТ КБ «ПриватБанк» постановою про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року у виконавчому провадженні №49825743.

Зобов`язано головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будя С.Л. скасувати накладений постановою від 21 травня 2020 року у виконавчому провадженні №49825743 арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк».

У поданій апеляційній скарзі головний державний виконавець Луцького РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції України Будь Л.С.,просив скасувати оскаржувану ухвалу суду з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга державного виконавця мотивована тим, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки не з`ясував усі обставини у даній справі.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання сторони не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що накладення арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію, яка є його єдиним джерелом доходу, поставило його у скрутне матеріальне становище, даних про наявність у ОСОБА_1 інших доходів , крім пенсії, матеріали справи не містять, арешт вказаного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою ВП № 49825743 від 15 січня 2016 року головного державного виконавця ВДВС Луцького районного управління юстиції Будь Л.С., відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-7952/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ банк» 831498, 55 гривень заборгованості за кредитним договором. ( а.с. 5).

Постановою ВП № 49825743 від 21.05.2020 року про арешт коштів боржника головним державним виконавцем Луцького РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції України - Будь Л.С. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на всі кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонне законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження на загальну суму 892220,34 гривень ( а.с. 6).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 27 травня 2020 року, яка видана ОСОБА_1 стверджується той факт, що ОСОБА_1 має в АТ КБ «Приватабан» рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) від 25.09.2018 року, відкритий для зарахування у тому числі пенсійних виплат. Станом на 27.05.2020 року накладено арешт згідно постанови ВП № 49825743 від 21.05.2020 року.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби приватного виконавця усунуту порушення. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця. Так статтею передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість,коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від 21 травня 2020 року державний виконавець ОСОБА_5 наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у всіх банках України (зазначений перелік банків), а також інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.6).

Тобто постанова містила вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється.

Таким чином, після отримання цієї постанови, саме Банк зобов`язаний був відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, банк не повідомив державного виконавця про наявність передбачених ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» обставин , які унеможливлюють накладення арешту на рахунки належні ОСОБА_1 ..

З врахуванням викладеного висновки суду першої інстанції про порушення державним виконавцем вимог ст. 18, 52 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 надавав державному виконавцю інформацію про те, що ним арештований пенсійний рахунок.

Твердження скаржника про те, що він звертався до державного виконавця та йому було відмовлено у знятті арешту, не підтверджено належними та допустимим доказами.

Також АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Таким чином виконавець не мав документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а тому не мав підстав для зняття арешту.

Апеляційний суд звертає увагу також на те, що з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що даний рахунок відкритий для зарахування, у тому числі пенсійних виплат, тобто він відкритий для будь-якого зарахування коштів, а не лише пенсійних.

У разі перерахування боржнику пенсії в певному розмірі на поточний рахунок на який накладений арешт, то такий підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих зарахування пенсії та її розміру. Також арешт в розмірі суми може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з пенсійних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином доводи апеляційної скарги головного державного виконавця Луцького РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції ( м. Львів) Будя С.Л. на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого судове рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про залишення поданої скарги без задоволення у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за її необґрунтованістю.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) слід стягнути судові витрати в розмірі 2102,00 гривень за подання апеляційної скарги.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 21 вересня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.268, 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Будя Сергія Леонідовича задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2020 року в даній справі скасувати.

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)- Будя С.Л. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) на користь Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2102,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: