Справа № 442/8733/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3529/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - Дрогобицької міської ради Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - Дрогобицької міської ради Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи є рішення виконкому Дрогобицької міської ради №88 від 22 березня 1991 року «Про наведення порядку в землекористуванні при будинках АДРЕСА_1 ». Таке рішення приймалось, щоб з однієї сторони надати мешканцям будинку АДРЕСА_2 (іншого заїзду крім існуючого повз будинок НОМЕР_1 немає). З іншої сторони, щоб мешканці будинку НОМЕР_1 мали можливість користуватись господарськими будівлями та городами за будинком НОМЕР_3 . Площа земельної ділянки була встановлена 999 кв.м.

В такому порядку мешканці будинку НОМЕР_1 та НОМЕР_3 користувалися земельною ділянкою. Висновком судового експерта від 16 червня 2016 року визначені два варіанти користування спірною земельною ділянкою і вона згідна на будь кий варіант.

В матеріалах справи є виписка з ухвали ІІІ сесії четвертого демократичного скликання Дрогобицької міської ради №23 від 20 червня 2002 року «Про надання у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок, на яких знаходяться приватизовані ними будинки, а також господарські споруди», де у спільну сумісну власність ОСОБА_7 (прож. АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , (прож.на АДРЕСА_1 ) передано земельну ділянку площею 956 кв.м. на АДРЕСА_1.

В даний час відповідачка в односторонньому порядку визначилась з користуванням земельною ділянкою. Біля будинку позивачів вона має заїзд до свого будинку, тобто цією частиною земельної ділянки користується, але заперечує, що земельна ділянка є у спільному користуванні.

Суд не прийняв до уваги те, що міська рада в межах своїх повноважень у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування» визначила юридичний статус земельної ділянки, площу земельної ділянки та конфігурацію, яка історично склалася, яка перебуває у комунальній власності. Ще рішенням №88 від 22 березня 1991 року було визначено, що земельні ділянки біля будинків НОМЕР_1 та НОМЕР_3 неможливо розділити і що будинки знаходяться на одній спільні земельні ділянці.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної (сумісної) власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 95,9 кв. м., згідно свідоцтва про право власності, виданого Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду від 31 травня 1995 року за № 131-р, та свідоцтва про право власності на спадщину від 28 вересня 1999 року № 1-2620 (том 1 а.с. 15).

Відповідач ОСОБА_3 являється власником житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_2 , загальною площею 85,1 кв. м. (том 1 а.с. 114).

Згідно плану земельної ділянки, складеного Дрогобицьким міським бюро технічної інвентаризації 12 листопада 1970 року, земельна ділянка, розташована біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , мала загальну площу 295 кв. м.

Згідно плану земельної ділянки, складеного Дрогобицьким міським бюро технічної інвентаризації 23 листопада 1970 року, земельна ділянка, розташована біля житлового будинку по АДРЕСА_2 , мала загальну площу 907 кв. м.

Рішенням виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів №16 від 18 січня 1990 року «Про продаж будинків державного житлового фонду», ОСОБА_7 (основному наймачу) продано будинок АДРЕСА_2 , що складається з двох кімнат жилою площею 41,4 кв.м., коридор, з надвірними будівлями і спорудами за 4220 крб.

Також встановлено було норму земельної ділянки за даним житловим будинком (т.1 а.с.107).

За договором купівлі-продажу від 02 березня 1990 року виконком Дрогобицької міської ради, з однієї сторони, як продавець, продав та ОСОБА_7 , з другої, як покупець, купив за 4220 крб. житловий будинок з господарськими прибудовами, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

При тому, як убачається із оціночного акту, до складу будинковолодіння увійшли: огорожа, хвіртка, висаджені на земельній ділянці фруктові дерева та кущові ягідники як-от: смородина, вишня, груша, черешня, бузок, вишня, груша, яблуня, слива, роза (т.1а.с.110-113).

Рішенням Дрогобицького виконавчого комітету міської Ради від 22 березня 1991 року № 88 «Про наведення порядку в землекористуванні при будинках АДРЕСА_1 », з метою узаконення для мешканців будинку АДРЕСА_2 виходу (виїзду) на вулицю з однієї сторони та до надвірних будівель, якими користуються мешканці будинку НОМЕР_1 , виконком міської Ради народних депутатів визнав будинки по АДРЕСА_1 такими, що знаходяться на одній земельній ділянці, яку не може бути розділено на дві відокремлені ділянки з самостійними виходами на вулицю та залишено загальну площу 990 кв. м. Доведено до відома гр. ОСОБА_7 , який оформив у нотаріальному порядку договір із міськвиконкомом про придбання житлового будинку АДРЕСА_2 (договір від 02 березня 1990 року за реєстровим № 564, оформлений І Дрогобицькою держнотаріальною конторою), що в майбутньому цей договір повинен бути замінений на свідоцтво про право власності на частину будинковолодіння у зв`язку з неможливістю виключення будинку НОМЕР_3 з складу одного будинковолодіння (том 1 а.с. 45).

Як убачається з відповіді обласного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 12 червня 1991 року № К-125, у зв`язку з відсутністю необхідних умов для відділення будинку АДРЕСА_2 із складу будинковолодіння з окремою самостійною земельною ділянкою, Дрогобицька міська рада вирішила вважати будинки АДРЕСА_1 одним домоволодінням. Присадибна земельна ділянка площею 990 кв. м буде знаходиться в загальному користуванні власників згаданого будинковолодіння (том 1 а.с. 46).

Згідно виписки з ухвали ІІІ сесії четвертого демократичного скликання Дрогобицької міської ради від 20 червня 2002 року №23 ухвалено надати у спільну сумісну власність земельні ділянки для обслуговування приватизованих будинків та господарських споруд громадянам ОСОБА_7 , прож.на АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , прож.на АДРЕСА_1 спільно земельну ділянку площею 965кв.м на АДРЕСА_2 (т.1 а.с.117).

Проте, по вказаними рішеннями (від 22 березня 1991 року № 88 «Про наведення порядку в землекористуванні при будинках АДРЕСА_1 »; ухвала ІІІ сесії четвертого демократичного скликання Дрогобицької міської ради від 20 червня 2002 року №23 ) не було вчинено жодних дій щодо формування земельної ділянки площею 990 кв.м., оскільки норми земельних ділянок за будинками залишався попередніми - 295 кв.м. (для будинку НОМЕР_1 ) та 695 кв.м. (для буд.НОМЕР_3 ), як було так і є дві окремі окремі земельні ділянки, на яких розташовані два різні об`єкти нерухомого майна.

Частинами третьою, четвертою статті 89 ЗК України 2002 року визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

За приписами статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку (частина друга статті 89 ЗК України 2002 року).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

З наведених норм закону випливає, що порядок користування земельною ділянкою, виділ окремої частки з неї, тощо визначається відповідно до часток кожного з співвласників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, або з урахуванням належної йому частки із складу земельної ділянки, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Відтак, визначення порядку користування земельною ділянкою з врахування порядку, або з врахуванням їх часток у будинку, який належить сторонам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, можливо тільки для співвласників будинку, який розташований на земельній ділянці, та співвласників земельної ділянки. Визначення порядку користування земельною ділянкою для суміжних землекористувачів не відповідає зазначеним приписам закону.

З огляду на те, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 є власницею житлового будинку АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем та відповідачу на праві власності належать два окремі житлові будинки АДРЕСА_1 , для користування та обслуговування яких було закріплено окремі земельні ділянки зазначеної вище площі, тобто вони не є співвласниками одного будинку та, відповідно, однієї земельної ділянки.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що землевпорядними організаціями межі загальної земельної ділянки площею 990 кв. м в натурі (на місцевості) не встановлювалися та сторонами не надано (в матеріалах справи відсутні) докази реєстрації права користування цією земельною ділянкою, а отже, і докази формування однієї земельної ділянки вказаної площі для двох окремих будинків.

Більше того, рішенням Дрогобицького виконавчого комітету міської Ради від 22 березня 1991 року №88 був встановлений обов`язок щодо отримання свідоцтва про право власності на частину будинковолодіння, щодо зміни правового режиму власності, однак учасниками справи не надано доказів про його виконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 виконати ухвалу ІІІ сесії четвертого демократичного скликання Дрогобицької міської ради за №23 від 20.06.2002 року (щодо формування однієї земельної ділянки) неможливо, а до відповідачки, яка успадкувала належний ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_2 , перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений цей житловий будинок, не спростовують висновків суду щодо того, що позивачі з відповідачем не є співвласником одного будинку та однієї земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно правовстановлюючих документів, позивачі з відповідачем не є співвласником одного будинку та земельної ділянки, а відтак відсутні правові підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками двох окремих будинків.

Також, як встановлено в суді апеляційної інстанції, згідно рішення 54 сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради від 15 серпня 2019 року №1898 ОСОБА_3 затверджено матеріали з виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 696 кв.м. на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:020:0329, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також зазначену земельну ділянку 22 серпня 2019 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.