Дата документу 29.09.2020 Справа № 331/4782/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4782/18
Провадження №22-ц/807/2900/20
Головуючий в 1-й інстанції - Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциної Юлії Дмитрівни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2020 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 05 серпня 2020 року) у справі за скаргою першого заступника прокурора Запорізької області - начальника управління Казак Д. на рішення державного виконавця, заінтересовані особи - державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Кисліциної Юлії Дмитрівни, Міністерство Аграрної політики та продовольства України (стягувач), ОСОБА_1 (боржник),-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року перший заступник прокурора області - начальник управління Казак Д. звернувся до суду зі скаргою, за результатами розгляду якої просив: визнати неправомірною та незаконною постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Кисліциної Юлії Дмитрівни від 23.01.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену у виконавчому провадженні № 60143333 ( далі - ВП №60143333); зобов`язати державного виконавця Кисліцину Ю.Д. після відновлення виконавчого провадження здійснювати виконавчі дії у відповідності до норм чинного законодавства, а саме: вжити вичерпних заходів щодо примусового виконання виконавчого листа № 331/4782/18, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05.09.2019 року, використовуючи первинну технічну документацію (техпаспорт, схему розташування будівель та споруд тощо (на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 (за необхідності із залученням сторін та спеціалістів) з метою встановлення фактичної наявності/ відсутності вказаного нерухомого майна у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05.09.2019 року видано виконавчий лист № 331/4782/18, яким ОСОБА_1 зобов`язано повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України нерухоме майно, що складається з наступних об`єктів: будівля головного корпусу А-2,А-3 загальною площею 1 798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв..№ 01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв.№ 1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. № 01015ґ, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв..№ 01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв..№ 010007, П2, загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв..№ 01024,Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв..№ 01026,Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв..№ 01028, Т1 загальною площею 141,8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 загальною площею 140,9 кв.м., усього 4 893,4 кв.м., - отримане за договором купівлі-продажу від 20.08.2015 року. За наслідками примусового виконання виконавчого документу державним виконавцем 23.01.2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, яке за виконавчим документом повинно бути передано стягувачу. На думку заявника зазначене рішення державного виконавця є передчасним та неправомірним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2020 року, скаргу першого заступника прокурора прокуратури Запорізької області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова,29 а) задоволено.

Визнано неправомірною постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Кисліциної Юлії Дмитрівни (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 9-а) від 23 січня 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену у виконавчому провадженні ВП № 60143333.

Зобов`язано державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Кисліцину Юлію Дмитрівну (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 9-а) після відновлення виконавчого провадження здійснювати виконавчі дії у відповідності до норм чинного законодавства, а саме: вжити вичерпних заходів щодо примусового виконання виконавчого листа № 331/4782/18, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05.09.2019 року, використовуючи первинну технічну документацію (техпаспорт, схему розташування будівель та споруд тощо (на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 (за необхідності із залученням сторін та спеціалістів) з метою встановлення фактичної наявності/ відсутності вказаного нерухомого майна у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциніна Юлія Дмитрівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що всі дії та рішення державного виконавця, вчинені з моменту відкриття виконавчого провадження, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на виконання рішення суду у строки, передбачені законом. Оскільки сторони виконавчого провадження не зверталися до суду з питання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, задоволення вимог скарги, щодо вчинення певних виконавчих дій є не обґрунтованим.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Прокуратура Запорізької області зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебувала цивільна справа № 331/4782/18 за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2019 року позовну заяву заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення майна, задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_1 , з іншої сторони (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Хамулою Н.Г.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з наступних об`єктів: будівля головного корпусу А-2, А-3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1 загальною площею 141,8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 загальною площею 140,9 кв.м., усього 4893,4 кв.м., - отримане за договором купівлі-продажу від 20.08.2015.

Зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України повернути ОСОБА_1 грошову суму 1 386 264 гривні 00 копійок, передану ним державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.08.2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2019 року по справі залишено без змін.

За наслідками розгляду справи Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05.09.2019 року видано виконавчий лист № 331/4782/18, яким ОСОБА_1 зобов`язано повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України нерухоме майно, що складається з наступних об`єктів: будівля головного корпусу А-2, А-3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка АЗ загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. № 01002, А4 загальною площею 154.4 кв.м.; склад посуду інв. № 1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. № 01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. № 01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. № 010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. № 01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця СІ загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. № НОМЕР_1 , ТІ загальною площею 141,8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 загальною площею 140,9 кв.м., усього 4893,4 кв.м., - отримане за договором купівлі-продажу від 20.08.2015 року (а.с. 10-11).

Примусове виконання рішення суду на підставі виданого 05.09.2019 року виконавчого листа № 331/4782/18 з 25.09.2019 року здійснювалось державним виконавцем Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кисліциною Ю.Д. у межах виконавчого провадження ВП № 60143333 (а.с. 12-20).

За наслідками примусового виконання державним виконавцем 23.01.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), у зв`язку з відсутністю майна, яке за виконавчим документом повинно бути передано стягувачу (а.с 57-58).

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного виконавця Олександрівського відділу ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро) Кисліциної Ю.Д. від 23.01.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу є передчасним та неправомірним, оскільки встановлення факту наявності або відсутності всіх літерованих складових витребуваного рішенням суду об`єкта нерухомості потребує додаткового вивчення документів інвентаризаційної справи, а також спеціальних технічних знань, провадження виконавчих дій повинно здійснюватись із залученням сторін виконавчого провадження, у яких наявні матеріали технічної інвентаризації (схема розташування будівель та споруд тощо), або з витребуванням необхідної інформації у суб`єкта, який проводив технічну інвентаризацію об`єкта нерухомості, щодо технічної документації, а також із залученням відповідного спеціаліста.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтями 129, 1291 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.ч.1,3 ст.431 ЦПК).

Положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувану в натурі.

Інформація з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 щодо об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 01) зазначає, що вказаний об`єкт складається з 19 літерованих частин, та на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2015 року належить ОСОБА_1 (а.с. 71-74). Реєстраційний номер об`єкта нерухомості не скасовано, відомості щодо знищення майна до Реєстру не внесено.

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано, що зважаючи на наявність вказаних суперечностей між установленими державним виконавцем обставинами та даними Реєстру, в рамках виконавчого провадження неможливо дійти на законних підставах беззаперечного висновку щодо наявності або відсутності всього нерухомого майна по АДРЕСА_1 без використання матеріалів технічної інвентаризації, які є складовою інвентаризаційної справи.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку спеціалістів, які в силу ст. 14 Закону також є учасниками цього виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення та дії було прийнято всупереч закону, а тому вимоги скарги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциної Юлії Дмитрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 вересня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков