ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/90/20 Справа № 185/415/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб", треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожний окремо, звернулись до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб, треті особи: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до яких просили стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 500 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.11.2016 року приблизно о 16.50 год., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Катеринославхліб», рухався по проїзній частині вул . Полтавська у м. Павлоград Дніпропетровської області від вул. Степового Фронту у напрямку вул. Дніпровської. Рухаючись по зазначеній проїзній частині автомобіль «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за перехрестям з вул . Озерною по ходу його руху. В даний час проїзну частину вул. Полтавська по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 у темпі кроку перетинав пішохід ОСОБА_5 . У ході подальшого руху водій ОСОБА_4 виїхав на пішохідний перехід та в цей же день о 16.50 год. допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_4 було оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 28.09.2017 року ОСОБА_6 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, та на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування основного та додаткового покарання. Звільнення від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку із застосуванням амністії щодо ОСОБА_4 не є реабілітуючою підставою.

23.11.1985 р. гр. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Від цього шлюбу є: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила смерть - ОСОБА_5 позивачам була завдана моральна шкода, оскільки вони: втратили близького людину з котрою проживали дружньою сім`єю багато років; ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували на його утриманні; позивачі перенесли стрес та сильні моральні переживання внаслідок втрати близької людини; вони постійно перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про смерть близької людини не залишають їх до теперішнього часу; вони не мають впевненості в своєму майбутньому, що завдає додаткових тяжких моральних страждань, а також смерть ОСОБА_5 потягла за собою порушення нормальних життєвих зв`язків позивачів, змінився ритм їх життя, для поновлення якого їм необхідні додаткові зусилля.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПАТ «СК«ПЗУ Україна», яка сплатила ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи страхові виплати у розмірі по 5800,00 грн. кожному.

Враховуючи вищенаведене позивачі вимушені були звернутися з позовами до суду, для відшкодування моральної шкоди, завданої їм в наслідок ДТП, в наслідок якої померла їх близька людина - батько, чоловік.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб", треті особи ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, без урахування утримання податку.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, без урахування утримання податку.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, без урахування утримання податку.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб"() на користь Держави на судовий збір в сумі 9000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з ТОВ "Катеринославхліб" на користь кожного із них по 500 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі ТОВ "Катеринославхліб", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

У відзиві ТОВ "Катеринославхліб" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що 23.11.2016 року приблизно о 16.50 год., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Катеринославхліб», рухався по проїзній частині вул . Полтавська у м. Павлоград Дніпропетровської області від вул. Степового Фронту у напрямку вул. Дніпровської. Рухаючись по зазначеній проїзній частині автомобіль «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за перехрестям з вул . Озерною по ходу його руху. В даний час проїзну частину вул. Полтавська по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 у темпі кроку перетинав пішохід ОСОБА_5 . У ході подальшого руху водій ОСОБА_4 виїхав на пішохідний перехід та в цей же день о 16.50 год. допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «АС G 3302 АХХ-1» р/н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких останній помер. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28.09.2017 гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,та на підставі п. «а» ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування основного та додаткового покарання.(а.с.15-17). Гр. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.14).

ОСОБА_1 перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.(т.1а.с.9). Від цього шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.10), й донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.11), та копією свідоцтва про шлюб, відповідно до якого у неї змінилося прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 (т.1а.с.12).

ОСОБА_1 страховою компанією ПАТ «СК«ПЗУ Україна» відшкодовано моральну шкоду за ДТП, яке мало місце 23.11.2016 року, у розмірі 5800,00 грн. та страхове відшкодування 10 093,67 грн. (т.1а.с.18).

ОСОБА_3 страховою компанією ПАТ «СК«ПЗУ Україна» відшкодовано моральну шкоду за ДТП, яке мало місце 23.11.2016 року, у розмірі 5800,00 грн., відшкодовано витрати на поховання 7 306,33 грн. (т.3а.с.17).

ОСОБА_2 страховою компанією ПАТ «СК«ПЗУ Україна» відшкодовано моральну шкоду за ДТП, яке мало місце 23.11.2016 року, у розмірі 5800,00 грн., а також відшкодування за втрату годувальника у розмірі 52 200,00 грн (т.2а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу № 185/7390/17, провадження № 1-кп/185/519/17, матеріали кримінального провадження № 0000889 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно висновку експерта № 632, встановлено, що судово-токсикологічним досліженням крові трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт у концентрації - 4,07 проміле, що відноситься до тяжкого алкогольного сп`яніння відносно живих осіб (матеріали кримінального провадження № 0000889 т. 2 а.с. 81 зворот).

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року було витребувано у позивачів докази їх перебування на утриманні померлого ОСОБА_5 .

Проте, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не було доведено факту перебування їх на повному утриманні загиблого ОСОБА_5 та докази спільного проживання разом із загиблим.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнилась з роботи 21.03.2016 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КзпП України (т.1 а.с.263) та переїхала до м. Харкова для догляду за онуком ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження (т.2 а.с.12).

ОСОБА_2 з 16 серпня 2013 року та до 05 травня 2017 року була зарахована до числа курсантів факультету №3 Харківського національного університету внутрішніх справ та у зв"язку з закінченням навчання була відрахована з 05 травня 2016 року та направлена для подальшого проходження служби до ГУНП в Дніпропетровській області. Проживає та працює у м. Харків. Заміжня, шлюб зареєстрований 29.08.2015 року з ОСОБА_9 (т.1.а.с.12). Має малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.13).

ОСОБА_3 є повнолітнім та працездатним.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, враховує те, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, глубокими емоційними переживаннями з приводу втрати близкьої людини, однак, заявлений розмір моральної шкоди по 500 000,00 грн. кожному, є явно завищеним, тому, враховуючи, що загиблий перебував у нетверезому стані, що позивачі не довели факту свого перебування на повному утриманні померлого ОСОБА_5 , та те що з боку ТОВ «Катеринославхліб» вчинялись добровільні дії щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме, надано ОСОБА_1 13 000,00 грн. на поховання загиблого (т.4 а.с.53), виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно стягнув з ТОВ "Катеринославхліб" моральну шкоду, в розмірі по 200 000,00 грн. на користь кожного з позивачів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ТОВ "Катеринославхліб", колегія суддів вважає за необхідне, зазначити наступне.

Коллегія суддів не приймає до уваги, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не було враховано факт алкогольного сп`яніння померлого ОСОБА_5 , що є грубою необережністю, зважаючи на наступне.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Факт перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння не є умислом, оскільки не доведено, що ОСОБА_5 свідомо та бажано допустив дії, внаслідок яких загинув.

Звичайна необережність або вина, допущені потерпілим у ДТП не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог статті 1193 ЦК України. Доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_5 судом не встановлено.

Натомість, факт завдання моральної шкоди родичам потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення його смерті джерелом підвищеної небезпеки, що в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідачів.

Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 18.10.2019 № 352/342/17 (61-40790св18).

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт виплати страхового відшкодування позивачам, у тому числі моральної шкоди.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з частиною першою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам унаслідок ДТП, суд враховує, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При цьому згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 157/353/16-ц (касаційне провадження 61 -5265св18), у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 687/1585/16-ц (касаційне провадження 61 -3469св18).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вище зазначені норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо стягнення моральної шкоди з ТОВ "Катеринославхліб".

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки позивачі, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільненні від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. Судові витрати понесені ТОВ "Катериноставхліб" в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринославхліб" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко