Номер провадження: 22-ц/813/3349/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Воронової Є.Р.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Дрішлюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги,

встановив:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одесизнаходилась на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач вказувала на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квітня 2007 року по лютий 2017 року проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без шлюбу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 зареєстрував місце постійного проживання за адресою ОСОБА_1 - у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що в травні 2015 року за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Організацією, здійсненням та оплатою поховання займалась ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до майна померлого, яким є 1/2 частка вищевказаноїквартири АДРЕСА_1 .

З метою визнання та оформлення спадкових прав ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду, в якому просила встановити факт проживання з квітня 2007 року по лютий 2017 року з ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу, а також змінити черговість одержання права на спадкування після ОСОБА_3 та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Первісно позов ОСОБА_1 був заявлений до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є дітьми померлого ОСОБА_3 та належать до спадкоємців першої черги. Однак у процесі розгляду цивільної справи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Ухвалами Малиновського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2018 року та 24 квітня 2019 року витребувались докази щодо можливої наявності правонаступників померлого ОСОБА_4 . Проте відповідних відомостей суду не надано.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти позову повністю, відповідач вказував на недоведеність тверджень позивача про її знаходження з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, а також на безпідставність заявлених вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 відкрито.

Не погоджуючись із висновками суду, вказану ухвалу було оскаржено стороною відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги було задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - однією сім`єю без шлюбу з квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року, в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, та просить постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року, та просить постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим 12 травня 2015 року Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках, що становить по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника.

Майнові права набувачів належним чином зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Овідіопольським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21 лютого 2017 року, актовий запис №183 від 21 лютого 2017 року. У зв`язку з цим, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/2 ідеальної частки вказаної квартири.

При цьому колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції були витребувані та досліджені в судовому засіданні матеріали спадкової справи №15/2017, відкритої приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М. за заявами спадкоємців померлого ОСОБА_3 .

Із вказаної спадкової справи вбачається, що 26 квітня 2017 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_1 . Відомостей, які б свідчили на наявність інших спадкоємців, матеріали спадкової справи не містять.

Разом з тим, за життя ОСОБА_3 не скористався правом заповідального розпорядження щодо належного майна, питання про оформлення спадкових прав заінтересованими особами вирішено не було, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавались.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю заповіту спадкування в даному випадку має здійснюватися за законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що вона тривалий час проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина без шлюбу, виходячи з чого має право на спадщину за законом.

Суд зазначені позовні вимоги обгрунтовано задовольнив, при цьому суд виходив із того, що сторонами не заперечувались ті обставини, що ОСОБА_3 не знаходився в шлюбі, однак у померлого були діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У період з серпня 1987 року по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями паспортного документу особи.

За змістом довідки з дільниці №2 КП ЖКС «Вузовський» №560 від 02 березня 2017 року, ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 09 жовтня 2013 року по 17 березня 2016 року.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд виходив із медичної картки №4596 стаціонарного хворого (вересень 2009 року), згідно якої ОСОБА_3 був схильний до зловживання алкоголем.

Згідно з відомостями лікарського свідоцтва про смерть №97 від 20 лютого 2017 року, складеного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті ОСОБА_3 стала токсична дія алкоголю.

При цьому суд також взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також підтвердили вказані факти.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що вона опікувалась станом здоров`я ОСОБА_3 з урахуванням шкідливої звички особи, є переконливими, а тому її вимоги що встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2007 року по 17 лютого 2017 року підлягають задоволенню.

Судом також враховано, що в подальшому ОСОБА_1 займалась реєстрацією смерті ОСОБА_3 , похованням померлого, організацією та оплатою поминального обіду.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не довела суду, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2007 року по 17 лютого 2017 року, є безпідставними і такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Разом з тим, суд обгрунтовано відмовив в решті позовних вимог ОСОБА_1 , а саме щодо зміни черговості у спадкуванні після смерті ОСОБА_3 .

Так, у відповідності до ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За правилами частини 4 статті 263 ЦПК України суд першої інстанції урахував правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі №713/1528/16-ц, згідно якого підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Крім того, згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною 2 статті 1259 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження тих обставин, що вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_3 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив їй у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх доводів, ухваленого судового рішення та доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.08.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра