Справа № 618/721/20
Провадження № 2/618/159/20
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною завою до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 001/19/188736 від 05 листопада 2019 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що при укладенні вказаного договору були порушені її права як споживача.
Позивачка зазначає, що 05 листопада 2019 року між нею та ТОВ «Глобал кредит» укладено договір фінансового кредиту № 001/19/188736 за умовами якого відповідач надав їй кредит в розмірі 2000 грн 00 коп.
Згідно з п. 2.1. строк дії договору становить 30 діб, з 05 листопада 2019 року до 05 грудня 2019 року.
Згідно п. 3.2 договору в разі виконання Позичальником зобов`язань у строк, передбачений п. 2.1. Договору, відсоткова ставка складає 0,01 % за добу, що дорівнює 3,66 % річних, 6 грн 00 коп.
В разі виконання позичальником зобов`язань у строк , що відрізняється від планової дати погашення, що зазначена в п. 2.1. Договору, відсоткова ставка за перші 30 календарних днів за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.00 % (підпункт 3.3.1 договору).
У разі прострочення зобов`язань, починаючи з першого по третій календарний день відсоткова ставка за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.00 % (підпункт 3.3.2. договору).
У разі прострочення зобов`язань, починаючи з четвертого по сотий календарний день відсоткова ставка за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.20 % та кредитор набуває право нарахувати пеню (0,80 % від залишку по тілу кредиту) та штрафні санкції (100 грн одноразово на 4 день прострочення)(підпункт 3.3.3. договору).
Так, порушуючи норми, встановлені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», працівники ТОВ «Глобал Кредит» не надали позивачці повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, не ознайомили з умовами кредитування та всіма ризиками. Крім того, вона не мала можливості детально ознайомитися з умовами кредитування перед укладенням кредитного договору, оскільки здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет, за 15-хвилинний проміжок часу не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання цієї угоди, а через неналежну інформованість та необізнаність вона не могла оцінити умови договору на предмет їх вигідності.
Позивачка вважає також несправедливими умови підпункту 3.3.3 п. 3.3. договору, так як в ньому встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання нею зобов`язань за договором.
Крім того, зазначає, що підпункт 3.3.3. п. 3.3 кредитного договору, який передбачає, що позивач у разі прострочення платежу сплачує пеню та штрафні санкції, прямо суперечить нормам, встановленим ч.1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Також, позивачка вказує на те, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбачене п. 7 кредитного договору, є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину, та не узгоджується з положеннями п. 14 ч. 1ст. 6 Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року, оскільки справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами, а тому з підстав, передбачених ч. 1. Ст. 215 ЦК України, вказаний пункт договору є недійсним.
Отже, позивачка вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору було порушено низку норм, встановлених ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про третейські суди», Конституцією України, у зв`язку з чим просить суд визнати даний договір недійсним в цілому.
12 серпня 2020 року була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначене відкрите судове засідання о 10 год 00 хв 02 вересня 2020 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.
В судове засідання позивачка не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення на його адресу, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому від відповідача до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивачка не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 цього Кодексу).
Статті 626, 629 ЦК України визначають договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також його обов`язковість для сторін договору.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу.
Згідно ст. 203 ЦК України, поряд з іншим, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, й волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Стаття 217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
05 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» було укладено кредитний договір № № 001/19/188736 за умовами якого кредитор надав позичальнику фінансовий кредит в розмірі 2000 грн 00 коп.
Згідно з п. 2.1. строк дії договору становить 30 діб, з 05 листопада 2019 року до 05 грудня 2019 року.
Згідно п. 3.3 договору в разі виконання Позичальником зобов`язань у строк, передбачений п. 2.1. Договору, відсоткова ставка складає 0,01 % за добу, що дорівнює 3,66 % річних, 6 грн.
В разі виконання позичальником зобов`язань у строк , що відрізняється від планової дати погашення, що зазначена в п. 2.1. Договору, відсоткова ставка за перші 30 календарних днів за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.00 % (підпункт 3.3.1 договору).
У разі прострочення зобов`язань, починаючи з першого по третій календарний день відсоткова ставка за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.00 % (підпункт 3.3.2. договору).
У разі прострочення зобов`язань, починаючи з четвертого по сотий календарний день відсоткова ставка за користування фінансовим кредитом (за кожен день користування) становить 2.20 % та кредитор набуває право нарахувати пеню (0,80 % від залишку по тілу кредиту) та штрафні санкції (100 грн одноразово на 4 день прострочення)(підпункт 3.3.3. договору).
Як вбачається з позовної заяви, позивачка посилається на порушення під час укладення спірного договору її прав, як споживача послуг відповідача, та вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та ч. 1 ст. 61 Конституції України.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про:
1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг;
2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість;
3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги;
4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги;
5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги;
6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів;
7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.
Однак, твердження позивача про порушення при укладанні договору вимог ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» спростовуються змістом п. 8.3 договору, згідно якого позичальник підтверджує, що до підписання цього договору він письмово ознайомлений з інформацією, що зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Також, згідно з пунктом 9.2 договору позичальник підтверджує, що він вичерпно ознайомлений з інформацією про послуги у відповідності до вимог законодавства України та цього договору з усіма змінами та доповненнями до нього.
Позивачка, звертаючись до суду із вимогами про визнання укладеного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовує, у тому числі тим, що такий договір укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме тим, що перед його укладенням, всупереч ч. 2 ст. 11 Закону позичальниці не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, та не ознайомлено з ризиками, що передбачає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Однак, на час укладення спірного договору, стаття 11 даного Закону взагалі не містила частину другу, тобто посилання позивача на порушення відповідачем неіснуючої норми закону є необґрунтованими.
Таким чином, твердження позивачки про те, що їй не надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в якому чітко викладені його умови, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування кредитом та механізм розрахунків, інші права та обов`язки сторін, відповідальність за порушення умов договору, а також вся необхідна інформація про відповідача.
В зв`язку з викладеним, обґрунтування позову тією підставою, що позивачку було введено в оману через неналежну інформованість, також визнається неспроможним.
Пункт 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Суд критично оцінює посилання позивачки про недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.
Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З цього приводу суд зазначає, що за умовами договору кредитор набуває право нараховувати пеню в розмірі 0,80% від залишку по тілу кредиту з першого дня прострочення, а штрафні санкції у розмірі 100 грн одноразово на 4 день прострочення погашення кредиту.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, вказані умови не свідчать про те, що позичальник буде двічі притягнутий до відповідальності за одне й те саме порушення.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.
Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.
Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам "частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Пункт 7.1. договору передбачає, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.
Не можна вважати, що укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в кредитному договорі є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду та не перешкоджає реалізації сторонами права на судовий захист (пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-75цс11.
Таким чином, укладення сторонами третейської угоди не порушує норми статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на судовий захист.
Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачає такого правового наслідку, як визнання кредитного договору недійсним.
Виходячи із змісту ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. 345 Господарського кодексу України слід визнати, що між позивачем та відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору фінансового кредиту договору.
З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.
На підставі договору фінансового кредиту № 001/19/188736 від 05.11.19, ст. 6, 203, 215, 217, 230, 549, 627, 629, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 128, 131, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 274 - 279, 280 289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору залишити без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю. М. Гніздилов