справа №619/3765/20
провадження №2/619/1111/20
Ухвала
11 вересня 2020 року
Дергачівський районний суд Харківської області,
суддя Нечипоренко І.М.
імена (найменування) учасників справи:
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович.
Питання, що вирішується ухвалою.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром Володимиром Вікторовичем 11 червня 2020 року за реєстровим №2219 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цей житловий будинок.
Згідно ухвали суду від 10.09.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Разом із позовною заявою 18.08.2020 до суду надана заява представника позивача адвоката Асауленка В.В., у якій просить вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .У обґрунтування заяви зазначено, що підставами даного позову є недобросовісність відповідачів та зловживання ними своїм правом при укладенні оспорюваного договору дарування.Зважаючи на те, що при укладенні договору дарування з боку відповідача ОСОБА_3 вже мали місце недобросовісність і зловживання правом, є підстави вважати, що він, як особа, якій на даний час на праві приватної власності належить житловий будинок, може знов зловжити своїм правом і розпорядитись цим нерухомим майном, у тому числі і відчужити його іншій особі, що унеможливить ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, тощо.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У відповідності до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як встановлено матеріалами справи житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11.06.2020, укладеному між останнім та ОСОБА_2 .
Між сторонами цієї справи існує спір щодо фіктивності зазначеного вище договору дарування.
Пред`явлені позивачем вимоги про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації є немайновими, а за змістом позовної заяви право власності на указаний вище житловий будинок їй не належало.
Можливе рішення суду у цій справі - рішення про визнання, тобто рішення, яким підтверджується наявність або відсутність певних зобов`язальних правовідносин між сторонами, наявність або відсутність юридичних фактів.
Відповідно до частин 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таке рішення може бути підставою для внесення реєстратором до Державного реєстру запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 .
Будь-якого іншого виконання, у тому числі примусового, можливе рішення суду не передбачає.
Вимог майнового характеру позивач не пред`являв і право власності ОСОБА_1 на цей житловий будинок у цій справі не оспорюється, а предметом спору є виключно договірні відносини.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки накладення арешту на майно обмежує правомочності власника розпоряджатися та використовувати його.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Накладення арешту на житловий будинок є втручанням у право власника на мирне володіння майном.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що у даній справі забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок не відповідає частині першій статті 6 Конвенції та порушує частину першу статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.
Крім того суд зазначає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на житловий будинок» неспівмірний із предметом позову «визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації».
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, останньою не заявлялись позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач є не співмірним із заявленими вимогами, оскільки скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 не матиме наслідком повернення майна позивачу, а також позивачем не надано доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору дарування.
Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області відповідно до пп.15.5 п.15 Перехідних положень.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2020.

Суддя І. М. Нечипоренко