Справа № 184/452/20
Номер провадження 2/184/214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря - Попівніч Н.І.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача - Василюха Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо - збагачувальний комбінат» (далі по тексту - комбінат, відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків. Свій позов обґрунтовує тим, що в період з 28.11.1969 р. по 27.08.2006 р. ОСОБА_1 працював на ПАТ «ОГЗК» помічником машиніста екскаватора, а потім машиністом екскаватора 7 розряду комбінату. 27.08.2006 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком. За висновком МСЕК ОСОБА_1 первинно - 10.09.2007 р. позивачу було визначено 55% втрати працездатності від професійних захворювань - 35 % по вібраційний хворобі та 20% по ХОЗЛ безстроково. 10.09.2007 р. висновком спеціалістів Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії від професійних захворювань позивача було визнано інвалідом третьої групи. Стан здоров`я позивача не дивлячись на постійне лікування не покращувався. 09.04.2019 року за висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено вже 65% втрати працездатності з яких, 45% по вібраційній хворобі і 20% по ХОЗЛ та залишено безстроково третю групу інвалідності. Позивач вважає, що за багаторічну працю на ПАТ «ОГЗК» та по вині відповідача - він отримав професійні захворювання, втратив працездатність у працездатному віці, став інвалідом, вимушений постійно лікуватися, не має змоги працювати та працевлаштуватися. Позивач постійно відчуває головний біль, паморочення та шум в голові, задушливий кашель з виділенням мокротиння, ниючий біль у хребті, оніміння та зяб кість в суглобах рук та ніг. Від постійних болів позивач швидко втомлюється і тому відчуває себе фізично слабким. Навіть при незначному фізичному навантаженні його переслідує задуха та кашель з мокротинням та важкість у грудях. Від цього фізичного стану позивач постійно перебуває у пригніченому стані, відчуваю себе неповноцінною людиною, його все дратує. На додачу до цього у позивача відбулися зміни і матеріального характеру. Від частого перебування у лікарняних закладах у позивача погіршилась якість життя, часто знаходиться в стані депресії, тому що переносить не тільки фізичні болі, але і моральні страждання. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 200 000 гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без утримання податків і зборів інших обов`язкових платежів.

Відповідачем, в свою чергу, надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині визначення розміру моральної (немайнової) шкоди у сумі 200000 грн. позивачем не визнаються. В період роботи позивач систематично проходив періодичний медичний огляд відповідно умов колективного договору та наказу МОЗ України №45 від 31.03.1994 року та додатків №1,№2 наказу МОЗ СРСР №555 від 29.09.1989 року. Підозр на профзахворювання при проходженні періодичного медичного огляду виявлено не було, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 від 15.08.2007 року. Позивач не звертався до медичної комісії зі скаргами на стан здоров`я та не бажав перейти на іншу роботу. Відповідач припускає, що при довготривалій праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів зазначених в Акті П-4 позивач міг отримати професійне захворювання: - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня; - вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації; синдром церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з двойним плечолопатковим періартрозом, деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня, трофічними порушеннями на кистях. Проте, в період виконання робіт позивач був забезпечений спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. . Звернуто увагу суду на те, що у 2018 р. відповідача було перейменовано в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Беручи до уваги відсутність доказів відповідності заявленої позивачем суми моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, відповідач просив суд прийняти рішення з врахуванням викладеного.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявленого розміру моральної шкоди, вважаючи його не обґрунтованим з підстав, наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 в період з 28.11.1969 р. по 27.08.2006 р. працював на Публічному акціонерному товаристві «Орджонікідзевський гірничо - збагачувальний комбінат» (яке в подальшому було АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат») помічником машиніста екскаватора, а потім машиністом екскаватора 7 розряду (а.с.31-34).

27.08.2006 року позивач звільнений з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком.

26.06.2007 року професійно лікувально-експертна комісія Українським науково-дослідного інституту в м. Кривий Ріг виявила у позивача такі професійні захворювання: - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня; - вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації; синдроми цебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з двійним плечолопатковим пері артрозом, деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня, трофічними порушеннями на кистях.

10.09.2007 р. висновком спеціалістів Дніпропетровської області медико-соціальної експертної комісії позивач у зв`язку із професійними захворюваннями визнаний інвалідом третьої групи (а.с.8).

10.09.2007 р. висновком спеціалістів Дніпропетровської області медико-соціальної експертної комісії позивачу 55 % втрати працездатності від професійних захворювань - 35% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ безстроково (а.с.8).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.08.2007 року, позивачу встановлено захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації; синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з двойним плечолопатковим періартрозом, деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня, трофічними порушеннями на кистях (а.с.13). При цьому, як зазначено у п.16 зазначеного акту, що професійне захворювання виникло у зв`язку із виконанням робіт на протязі тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів (пил,вібрація) та не виявлення у ОСОБА_1 профпатології під час проведення періодичних медичних обстежень (а.с.13).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 09.04.2019, позивачу при повторному огляді було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% з яких, 45% по вібраційній хворобі і 20% по ХОЗЛ та залишено безстроково третю групу інвалідності (а.с. 10,11).

Згідно пояснюючої записки від 15.08.2007 р. ОСОБА_1 не звертався до медичної комісії зі скаргами на стан здоров`я та працюючи машиністом екскаватору повністю не скаржився на наявність професійного захворювання, оскільки боявся переведення на іншу роботу (а.с.68).

Із наведеного вбачається, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 28 років 2 місяці, що зумовлено не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, а отже наявні у зв`язку з цим підстав, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України людина,її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України, закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема у фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У зв`язку з тим, що відповідно до вищевказаних норм відшкодування працівнику моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Щодо позиції представника позивача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності зазначених змін, які зумовили, зокрема, постійний характер фізичних страждань, які переносить позивач у вигляді головного болю, па морочення та шуму в голові, задушливого кашлю з виділенням мокротиння, ниючого болю у хребті, оніміння та зяб кість в суглобах рук та ніг, загальної слабкості, морально-психологічну пригніченість та порушення свого звичайного способу життя, потреби постійного лікування, ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65% та встановлення безстроково 3 групи інвалідності. Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 95 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 998 грн. 45 коп. (95000 грн. х 2102 грн. / 200000 грн.)

Керуючись ст..ст. 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 95, 141, 263, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст..ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», , розташованого за адресою: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, 11, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 19.08.1998 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 95 000 (дев`яносто п`ять) тисяч 00 копійок за заподіяну моральну шкоду в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податків і зборів, встановлених чинним законодавством.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», , розташованого за адресою: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, 11, судовий збір в дохід держави в розмірі 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) грн.. 45 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Повний текст рішення складено 10.08.2020 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина