Справа № 338/1112/19
Провадження № 22-ц/4808/883/20
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю представника Глибівської сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки, а також визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року під головуванням судді Шишка О.А. у смт Богородчани

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Глибівської сільської ради про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки, а також визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . За життя його мати була власником земельних ділянок розташованих в с.Глибівка Богородчанського району Івано-Франківської області для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4703 га. Ці земельні ділянки їй були передані у власність на підставі рішення відповідача від 24 грудня 1997 року. За життя мати не встигла завершити процедуру приватизації своїх земельних ділянок. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем, а тому вважає, що має право на завершення процедури приватизації наданих у власність матері земельних ділянок. Також вважає незаконним рішення відповідача від 26 жовтня 2018 року №223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок у комунальну власність», оскільки вказані у цьому рішенні земельні ділянки належали на праві власності його матері. Зважаючи на те, що рішення відповідача про вилучення в його матері земельних ділянок є незаконним, тому, на його думку, є незаконними та підлягають до скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію цих земельних ділянок. Просив позов задовольнити.

Рішенням Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 5 378,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що рішенням Глибівської сільської ради від 24.12.1997, прийнятим відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», передано у приватну власність Лунів Парасці земельні ділянки загальною площею 0,4703 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також для ведення підсобного господарства. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він, як єдиний спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 07.04.2008, тому до нього перейшли права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, в т.ч. право на завершення процедури приватизації земельних ділянок загальною площею 0,4703 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також для ведення підсобного господарства, яку спадкодавець розпочав за свого життя в установленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Апелянт також зазначає, що суд незаконно стягнув з нього судовий збір на користь держави, оскільки розмір судового збору за подання позовної заяви перевищував 5% річного його доходу за попередній календарний рік.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був задовольнити його позовні вимоги.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце слухання справи. Суд ухвалив справу слухати без участі позивача.

ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи, вказавши, що є представником апелянта, однак належних доказів свого представництва апеляційному суду не надав. Зокрема, справа не є малозначною, тому таке представництво може здійснювати адвокат, а ОСОБА_3 на час розгляду апеляційної скарги не надав суду даних, що є адвокатом та не ствердив своїх повноважень як адвокат на представництво у суді (ордером або довіреністю) відповідно до вимог частини четвертої статті 62 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Глибівської сільської ради, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 рішенням відповідача від 24 грудня 1997 року (а.с.15,16) передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4703 га. Однак, вказане рішення сільської ради мати позивача не реалізувала, процедуру приватизації земельних ділянок не завершила, правовстановлюючі документи на право власності на спірні ділянки не отримала.

Рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011 (а.с.184-185) переведено ряд земельних ділянок, користувачі яких померли, в тому числі й земельні ділянки матері позивача, у землі запасу сільської ради. Підставою для прийняття такого рішення органом місцевого самоврядування послужило те, що земельні ділянки померлих жителів села Глибівка, які тривалий час не оброблялися, почали заліснюватися, тобто втрачати своє цільове призначення.

Суд першої інстанції врахував позицію представника відповідача про те, що розпочата процедура приватизації земельних ділянок матір`ю позивача ОСОБА_2 не була завершена, а після її смерті така процедура приватизації перервана прийнятим вищевказаним рішенням сільської ради від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011 про вилучення земельних ділянок. Це рішення сільської ради оспорювалося позивачем в судовому порядку й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року (а.с.205-207), яке набрало законної сили. Крім того, спірні земельні ділянки рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року (а.с.13) зареєстровані у комунальну власність. Це рішення сільської ради також оскаржувалося позивачем й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2019 року (а.с.210-218), яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що передбачено ст. 392 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Враховуючи те, що після смерті матері ОСОБА_1 тривалий час не звертався до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про завершення процедури приватизації її земельних ділянок, земельні ділянки на час прийняття рішення у справі перебувають у комунальній власності сільської ради, рішення про вилучення цих земель та передачу у комунальну власність є чинними, то у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права на завершення процедури приватизації.

Також, ОСОБА_1 в черговий раз ставив питання про визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року та визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №43994748 від 12 листопада 2018 року.

Однак, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року (а.с.210-218), яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни, Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність", визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року.

Оскільки рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року констатовано правомірність дій Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області під час прийняття рішення № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність", а також констатовано правомірність рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, то це є обставинами, які не підлягають доказуванню в даній справі, що і було зазначено судом першої інстанції.

Проте, судом першої інстанції при вирішенні даної справи не було враховано те, що рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року, яке набрало законної сили, було постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою - є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , предметом даного спору є визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, а також визнання незаконним та скасування рішення сільської ради № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність", визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д. №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року.

Звертаючись з позовом, у задоволенні якого відмовлено рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_1 знову посилався на незаконність рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року, оскільки земельні ділянки, які вирішено зареєструвати в комунальну власність, є земельними ділянками приватної власності його матері ОСОБА_2 , спадкоємцем якої він є. А з незаконності рішення сільської ради випливає і незаконність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в даному випадку є тотожними, тим які були заявлені та вирішені вже судом першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що є підстави для закриття провадження у даній справі в частині визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року та визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д.

Доводи апелянта щодо незаконності стягнення з нього на користь держави судового збору є необґрунтованими, оскільки особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його складний майновий стан на момент розгляду справи та не дають йому можливості сплатити судовий збір у встановленому законодавством розмірі.

ОСОБА_1 суду було надано тільки довідку Івано-Франківської ДПІ від 27 лютого 2019 року в якій відсутня інформація про його доходи.

Долучена копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб від 27 лютого 2019 року не містить достатніх даних про дійсний майновий стан позивача.

Судом першої інстанції було враховано, що вказана довідка не відображає реального майнового стану позивача.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 також звертався до апеляційного суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв`язку із тим, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5% його річного доходу за попередній календарний рік.

Апеляційним судом було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та відстрочено його сплату до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, у порядку передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Аналогічне положення закріплено в статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність"; визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д. №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року із закриттям провадження в даній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат слід змінити. Колегія суддів приходить до висновку, що підлягає зменшенню розмір визначеного судового збору, який судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави з 5 378,80 грндо 768,40 грн за результатами розгляду у суді першої інстанції та слід стягнути з ОСОБА_1 1152,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року в частині визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року; визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д. скасувати і провадження в цій частині закрити.

Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судового збору до 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави 1152,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк