ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/2823/19

Провадження № 22-ц/818/212/20

28 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

особи, дії яких оскаржуються - державні виконавці Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Тимошенко А.С. та ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року (суддя Шевченко С.В.) по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність, дії та рішення державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Тимошенко А.С. та Ісаєнка А.В.,-

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Тимошенко А.С., яка полягала в тому, що державний виконавець не виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі ухваленого не іменем України судового наказу від 08.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківміськгазу» заборгованості за послуги газопостачання; визнати незаконною постанову від 10.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 49607773; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Тимошенко А.С., яка полягає у ненаправленні постанови від 10.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 49607773 на його адресу рекомендованим листом з повідомленням. Також заявник просив зобов`язати державного виконавця скасувати дану постанову про відкриття виконавчого провадження та винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі ухваленого не іменем України судового наказу від 08.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківміськгазу» заборгованості за послуги газопостачання, а також здійснити всі необхідні дії, пов`язані з її складанням та закінченням виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 16.04.2019 року скарга залишена без руху, оскільки заявником не подано клопотання про поновлення строку для подання скарги та доказів на підтвердження поважності пропуску такого строку.

07.05.2019 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку на подачу скарги.

Ухвалою від 10.05.2019 року скарга ОСОБА_1 повернута заявникові без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року вказана ухвала скасована у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на подачу скарги. Скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким поновити строк на подання скарги та розглянути її по суті, задовольнивши його вимоги.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що не погоджується з постановленою ухвалою суду першої інстанції, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження 10.12.2015 року він не отримував, а тому не міг знати про порушення свого права.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи ОСОБА_1 в поновленні строку на подачу скарги та залишаючи її без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що про існування виконавчого провадження № 49607773 від 10.12.2015 року ОСОБА_1 було відомо задовго до 11.04.2019 року, щонайменше, з 06.12.2018 року з дня звернення до суду з іншою скаргою на дії держаного виконавця.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що постановою старшого державного виконавця Тимошенко А.С. від 10.12.2015 року відкрито виконавче провадження №49607773 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Харківміськгаз» заборгованості за газопостачання та судового збору у розмірі 557,76 грн.

Згідно листа державного виконавця Ісаєнка А.В. від 08.04.2019 року №14-1.24/15866 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2015 року № 49607773 01.12.2016 року, про що адвокат розписався у вказаних вище матеріалах виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається із доданої до скарги копії постанови від 10.12.2015 року № 49607773 про відкриття виконавчого провадження, представник ОСОБА_1 адвокат Максименко О.В. ознайомився із зазначеною постановою 12.07.2016 року.

Також із матеріалів справи вбачається, що 06.12.2018 року ОСОБА_1 подавав до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова скаргу про визнання дій державного виконавця Ісаєнка А.В. та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Здоровка О.І. неправомірними, в якій, зокрема, посилався на те, що державним виконавцем Ісаєнком А.В. не було направлено на його адресу копії постанови про прийняття до провадження виконавчого провадження за виконавчим листом № 49607773 від 10.12.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 448, 449 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції на час відкриття виконавчого провадження) постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 120, 126,127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з аналізу приведених норм права, слід дійти висновку, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод, законних інтересів.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом за клопотанням особи за наявності поважних причин, а у разі відсутності підстав для його поновлення, скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду.

В матеріалах виконавчого провадження №49607773, наданих апеляційному суду Міжрайонним ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), залученим до участі у справі в якості правонаступника Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року, дійсно міститься розписка адвоката Максименка О.В. про отримання ним 01.12.2016 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження (аркуш 15).

Проте із скаргою на дії державного виконавця, а саме на постанову про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 звернувся до суду лише 15.04.2019 року.

Зі змісту, як скарги на вище згадану постанову державного виконавця, так і апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує пропущення ним строків для подання скарги до суду, однак вважає, що ці строки ним були пропущеними з поважних причин, оскільки копія постанови про відкриття виконавчого провадження на його адресу не направлялась, а була надіслана додатком до листа державного виконавця Ісаєнка А.В. від 08.04.2019 року та отримана ним 11.04.2019 року. Зазначає, що не мав можливості оскаржити постанову, не ознайомившись із її змістом.

У пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" міститься роз`яснення про те, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Беручи до уваги обставини справи, а також те, що ОСОБА_1 06.12.2018 року звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зі скаргою, в тому числі про визнання дій державного виконавця Ісаєнка А.В. по здійсненню ним примусового виконання судового наказу №644/4799/16-ц Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.12. 2015 року у виконавчому провадженні №49607773 неправомірними, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 станом на 06.12.2018 року достеменно було відомо про існування вищевказаного виконавчого провадження, а отже принаймні з цього часу він повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте звернувся до суду лише у квітні 2019 року.

З огляду на викладене, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.01.2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко