У Х В А Л А

13 серпня 2020 року

м. Київ

справа №161/2007/18

провадження № 61-9218ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 травня 2020 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 червня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Волинського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання належним чином оформленої касаційної скарги.

У серпні 2020 року від скаржника надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстави касаційного оскарження судового рішення.

За правилами пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підстави касаційного оскарження.

Так скаржник в касаційній скарзі посилається на те, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу, не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 листопада 2018 року у справі №760/13113/14-ц.

Диспозицією пункту першого частини другої статі 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Таким чином, скаржником не виконано в вимоги вказаної статті стосовно зазначення підстав касаційного оскарження у повному обсязі, оскільки не вказує норму права, яку неправильно застосував суд апеляційної інстанції та з приводу застосування якої Верховним Судом наданий правовий висновок у постанові, на яку посилається скаржник.

Суд акцентував увагу скаржника, що повне виконання вимог пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, скаржнику необхідно надати виправлену касаційну скаргу, в якій зазначити підстави касаційного оскарження з урахуванням вимог цієї ухвали.

Виконання вказаної вимоги необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі та для розгляду касаційної скарги.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду.

За правилами статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В зв`язку з тим, що скаржник не виконала у повній мірі вимоги законодавства в частині оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання виправленої касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш