ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2016/1405/2012 Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/818/2733/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Бєссонової Т.Д., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , особа рішення якої оскаржується державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Євтєєва М.А. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51447613 від 17 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євтєєвої М.А. в якій просить суд:

1) визнати неправомірною та скасувати постанову № 51447613 від 17.09.2018 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.08.2012 року у справі № 2016/1405/2012 яку незаконно винесла державний виконавець Ізюмського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області Євтєєва М.А. проігнорувавши припис ВССУ про зупинення виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.08.2012 року наданий до ухвали ВССУ від 08 вересня 2017 року про відкриття Касаційного провадження по цій же справі про розгляд скарг на дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.08.2012 року;

2) скасувати всі інші постанови які б то не були винесені по цій справі.

В обґрунтування скарги посилався на те, що 20 вересня 2019 року заявник отримав постанову від 17.09.2018 ВП № 51447613 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.08.2012, яку вважає незаконною оскільки ухвалою ВССУ від 08.09.2017 відкрито касаційне провадження по справі № 6-12800ск17, та на думку заявника винесено припис про зупинення виконання вказаного рішення.

Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) державний виконавець Дунь Ю. у відзиві на скаргу проти скарги заперечувала, вважала її необґрунтованою та просила відмовити в її задоволенні.

ОСОБА_1 21.01.2020 подав заяву про відкладення відновлення провадження по справі, в який просив зупинити, відкласти чи перенести, а краще взагалі скасувати провадження у справі № 2016/1405/2012 за його заявою до ВДВС на час повного вирішення питання законності прийнятих по цій справі рішень судами України в ЄСПЛ в зв`язку з тим, що ним подана Заява до Європейського Суду з Прав Людини про визнання дій Українських судів по цій справі такими що порушили його право визначене ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод від 4 листопаду 1950 року згідно якій кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи в розумний термін незалежним і неупередженим судом, установленим законом. (а. с. 220-222 том 5)

В судовому засіданні 21.01.2020 ОСОБА_1 пояснив змістовність заяви від 21.01.2020 та зазначив, що саме виконавче провадження просить зупинити, а не розгляд цивільної справи № 2016/1405/2012, 4-с/623/1/2020.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи скарги, та посилався на те, що постанова державного виконавця від 17.09.2018 була прийнята у відсутності в його провадженні виконавчого провадження за виконанням виконавчого листа про стягнення з нього на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованості за теплопостачання, оскільки вказане виконавче провадження було витребуване ухвалою ВССУ від 08.09.2017, якою відкрито касаційне провадження по справі № 6-12800ск17 та зазначене рішення йому не було направлене.

Представник, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення його скарги на постанову від 17.06.2018, або направити справу для нового розгляду скарги у районний суд.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд безпідставно зазначив, що ним оскаржено постанову державного виконавця від 17.09.2018, оскільки зі змісту скарги вбачалось, що ним оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2018.

Вказав, що суд проігнорував припис ВССУ про зупинення виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.08.2012.

Послався на те, що в оскарженій ухвалі не зазначено, у задоволенні якої саме вимоги його скарги відмовлено.

Вважає, що судом не вирішувалось питання про відкладення виконання рішення до вирішення справи у ЄСПЛ.

Зазначив, що він ставить під сумнів існування оригіналів документів виконавчого провадження, зокрема доказів щодо отримання ним копії оскарженої постанови.

Вказав, що просив зупинити виконавче провадження, а не розгляд цивільної справи № 2016/1405/2012.

У відзиві представник Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , за її необґрунтованістю.

Вказано, що стягувачем жодного разу не порушено строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання, з приводу чого державним виконавцем були ухвалені відповідні постанови, які надсилалися боржнику у встановленому порядку, та є доступними у базі даних автоматизованої системи виконавчих проваджень. 21.06.2016 року боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2016 № 51447613, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2018 № 51447613 не виносилась.

Зазначено, що згідно зі ст. 23 Закону України «про виконавче провадження» у редакції на день виникнення спору встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Повернення виконавчого документа з підстав, передбачених ч. 5 ст. 47 згаданого Закону України не позбавляє стягувача повторно пред`явити його до виконання протягом встановленого на тому час ст. 22 цього Закону строку один рік. За змістом ст. 47 цього Закону боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження у разі надсилання на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на день виникнення спору встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Повернення виконавчого документа з підстав, передбачених ч. 5 ст. 47 згаданого Закону України не позбавляє стягувача повторно пред`явити його до виконання протягом встановленого на тому час ст. 22 цього Закону строку один рік. За змістом ст. 47 цього Закону боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження у разі надсилання на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом першої інстанції відповідно до наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що згідно із постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року у справі № 2016/1405/2012 (а. с. 130-136 т. 4) Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж неодноразово з дотриманням встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року строків пред`являло виконавчий лист № 2016/1405/2012 до виконання.

У зв`язку з такими діями строк пред`явлення виконавчого документа № 2016/1405/2012 до виконання переривався і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховувався.

У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернено стягнення, державний виконавець у порядку статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року двічі виносив постанову про повернення виконавчого листа стягувачу із встановленням строку, протягом якого цей виконавчий лист може повторно пред`являтися до виконання.

Оскільки останньою постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18 квітня 2016 року строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2016/1405/2012 встановлений до 18 квітня 2017 року, правильним є висновок апеляційного суду про те, що, пред`являючи цей виконавчий лист до виконання у червні 2016 року, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж строк не пропустило і старший державний виконавець МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області Євтеєєва М. А. правомірно відкрила виконавче провадження.

Звертаючись до суду з заявою про скасування постанови про відкриття провадження ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець Євтєєва М.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № вересня 2018 року.

Однак до заяви про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 надає постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.09.2018 ВП № 51447613 (а. с. 156 том 4), а постанова про відкриття виконавчого провадження № 51447613 винесена державним виконавцем 17.06.2016 (а. с. 83 том 4).

Також суд обґрунтовано звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів зупинення ухвалою ВССУ від 08 вересня 2017 року виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.08.2012 (а. с. 117-118 том 4).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вказав, що постанова державного виконавця ВП № 51447613 від 17.09.2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесена державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи (т. 4 а. с. 163) районним судом скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху для її уточнення в частині зазначення постанови державного виконавця, що оскаржується (її дати).

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій у прохальній частині зазначив, що просить скасувати саме постанову державного виконавця від 17.09.2018 у виконавчому провадженні 51447613 про примусове виконання рішення суду (т. 4 а. с. 169).

За таких обставин безпідставним є аргумент апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції було невірно розглянуто його вимоги.

Районний суд надав належну оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що ухвалою ВССУ від 08.09.2017 відкрито касаційне провадження по справі № 6-12800ск17, та на думку заявника винесено припис про зупинення виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду від 14.08.2012, та вірно встановив, що зупинення виконання рішення не відбулось.

ОСОБА_1 помилково вважає приписом про зупинення виконання рішення посилання у супровідному листі на те, що у разі вирішення питання про зупинення виконання рішення суду копію ухвали може бути пред`явлено до відповідного відділу державної виконавчої служби.

Однак, резолютивна частина ухвали ВССУ від 08.09.2017, якою відкрито касаційне провадження по справі № 6-12800ск17, такого припису не містить, що свідчить про те, що виконання рішення зупинено не було.

Для з`ясування правомірності винесення постанови від 17.09.2018 судом першої інстанції було відповідно до принципу правової визначеності правильно враховано, що питанню правомірності відкриття виконавчого провадження 17.06.2016 (а. с. 83 том 4) вже було надано оцінку у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року у справі № 2016/1405/2012 ( а.с.130-136 том 4).

Колегія суддів зазначає, що надані на запит районного суду копії матеріалів виконавчого провадження № 51447613 (т. 5 а.с 1-207) не містять постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2018, як про те стверджував ОСОБА_1 у скарзі до районного суду, так і від 17.06.2018, як про те стверджує ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

Вказане свідчить, що районний суд, дотримуючи передбаченого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, розглянув скаргу ОСОБА_1 в межах заявлених вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відкладення виконання рішення до вирішення справи у ЄСПЛ не ґрунтується на законі, оскільки згаданий міжнародний суд не є четвертою судовою інстанцією України.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не ґрунтуються на вимогах закону та висновків суду не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.