Справа № 157/1277/19
Провадження №2/157/16/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Фесь Т.І.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести запис до трудової книжки та повернути особисті речі, стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому просить визнати укладеним трудовий договір між нею і фізичною особою підприємцем - ОСОБА_4 , згідно з яким вона працювала лікарем-косметологом у приміщенні косметичного кабінету «ЛІЯ-cosmetic» у період з моменту фактичного допуску до роботи з 20 березня 2019 року по 22 травня 2019 року, зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки про прийняття на роботу на посаду лікаря-косметолога з 20 березня 2019 року та запис про звільнення із займаної посади з 22 травня 2019 року, зобов`язати відповідача повернути їй особисті речі, а саме: оригінал диплома косметолога (серії НОМЕР_1 від 24 січня 2019 року, виданий в м. Рівне), освітні сертифікати про проходження навчання в м. Львові та м. Києві в кількості 6 штук, стягнути з відповідача заробітну плату за період її роботи з 20 березня 2019 року по 22 травня 2019 року в розмірі 16440 гривень 83 копійки та середньомісячний заробіток за весь період затримки у виплаті заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 27023 гривень 70 копійок і судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що за освітою є лікарем-хірургом, однак в 2016 році втратила роботу. В серпні 2018 року в районній газеті «Полісся» ознайомилась з оголошенням з приводу роботи, що її зацікавила, а саме з приводу роботи страховим агентом. Зателефонувавши за вказаним у газеті телефонним номером і в подальшому зустрівшись з ОСОБА_5 щоб обговорити деталі її працевлаштування, під час розмови остання зробила їй пропозицію працювати косметологом у косметологічному кабінеті, що належить їй та розміщений по АДРЕСА_1 . Оскільки на той час вона не мала навиків та знань з косметології, то було погоджено, що вона пройде відповідне навчання, здобуде знання в сфері косметології, при цьому оплату за проходження навчання вони будуть здійснювати кожен наполовину, тобто по 50% кожен від їх вартості, з подальшим офіційним працевлаштуванням косметологом у її чоловіка - підприємця ОСОБА_4 . При цьому між ними було обумовлено наступні умови такого працевлаштування: офіційне оформлення на роботу та щомісячний заробіток у розмірі 4000 грн. Восени 2018 року вона пройшла відповідне профільне навчання в м. Львові та м. Києві, отримавши відповідні сертифікати, а в грудні 2018 та січні 2019 року пройшла навчання в м. Рівне за напрямком косметик-естетист, про що отримала відповідний диплом. Влаштовуючись на роботу до підприємця, вона передала ОСОБА_5 свій диплом косметолога (серії НОМЕР_2 від 24 січня 2019 року), близько шести сертифікатів про проходження навчання в галузі косметології, з ОСОБА_5 було узгоджено місцезнаходження її робочого місця, розпорядок її робочого дня (повний 8-ми годинний робочий день при п`ятиденному робочому тижні). При наявності клієнтів вона погоджувалась працювати понаднормово ввечері та у вихідні дні. Ними було обумовлено обсяг виконуваних нею трудових функцій по наданню косметологічних послуг, в її обов`язки входило також замовлення на косметичні засоби і апарати, частину з яких вона отримувала самостійно на пошті, розраховуючись при цьому коштами, які надавала ОСОБА_5 . За домовленістю між ними всю отриману виручку за надані косметичні послуги вона передавала особисто ОСОБА_5 , при цьому остання розписувалась у її робочому зошиті за отримані кошти. 20 березня 2019 року вона була допущена ОСОБА_5 до роботи косметолога у приміщенні косметичного кабінеті «ЛІЯ-соsmetiс», де забезпечено усі умови праці, необхідні для виконання роботи косметолога, і з цього дня вона виконувала свої безпосередні обов`язки косметолога, надавала косметологічні послуги населенню до 22 травня 2019 року включно. Після фактичного допуску її до роботи вона відразу ж запитала у ОСОБА_5 , коли їй принести трудову книжку для офіційного працевлаштування, на що остання послалась, що зробить запис до трудової книжки пізніше, з 4 травня 2019 року, бо щось там не виходить з документацією у її чоловіка, і так кожен раз при її нагадуванні про офіційне оформлення трудових відносин посилалась на якісь труднощі. За березень 2019 року ОСОБА_5 виплатила їй заробітну плату за відпрацьований час (8 робочих днів) у розмірі 500 грн. У квітні 2019 року ОСОБА_5 виплатила їй заробітну плату в розмірі 2500 грн., що була меншою ніж та, про яку вони домовлялись під час працевлаштування, при цьому в жодному документі чи то відомості про отримання заробітної плати вона не розписувалась. 6 травня 2019 року у присутності роботодавця ОСОБА_4 у неї виник конфлікт з ОСОБА_5 , оскільки остання змушувала виконувати її роботу, що не входила до кола її обов`язків, а саме протирати санвузол. На її зауваження, що така додаткова робота потребує відповідної оплати, ОСОБА_5 вчинила скандал. Далі вона продовжувала працювати до 22 травня 2019 року. В цей день вона прийшла на роботу о 9 год. Близько 11 години дня ОСОБА_5 в грубій формі сказала, що вона звільнена і у них більше не працює. Коли вона намагалась забрати свої особисті речі, освітні сертифікати та диплом, які висіли на стіні кабінету, ОСОБА_5 грубо виштовхала її з кабінету, заборонила забрати особисті речі. Офіційно її трудові відносини так і не були оформлені шляхом внесення запису у трудову книжку, незважаючи на її неодноразові нагадування. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що суперечать положенням КЗпП України. Факт її перебування у трудових відносинах з відповідачем підтверджується матеріалами перевірки, зібраними працівниками поліції за її заявою від 22 травня 2019 року на ім`я начальника поліції, показаннями свідків, публікацією в газеті «Полісся» за 23 травня 2019 року статті «Красивою бути не заборониш», оголошеннями в газеті «Полісся» за 28 березня 2019 року, 13 червня 2019 року. Визнання перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 є необхідним з метою правильного зарахування трудового стажу та виплати їй заробітної плати. З вини відповідача було порушено її законне право на отримання повного розрахунку та належних виплат у день звільнення. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу - підприємця, ОСОБА_4 з 28 січня 2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Встановлення факту наявності трудових відносин між працівником і роботодавцем можливе при встановленні виконання працівником трудових функцій, підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення йому умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Перевіркою, проведеною працівниками органу поліції встановлено, що її фактично було допущено до виконання трудових функцій лікаря-косметолога у приміщенні, належному на праві власності відповідачу, де вона працювала повний робочий день, приймаючи пацієнтів з веденням карти клієнта та надаючи їм косметологічні послуги, отримуючи від клієнтів грошові кошти за отримані процедури та віддаючи виручені кошти представнику власника - ОСОБА_5 . Відповідач грубо порушив її трудові права не уклавши з нею письмового трудового договору, не зареєстрував його в районному центрі зайнятості, не вніс запису в її трудову книжку про прийом та звільнення з роботи, не здійснив повного розрахунку при звільнені, не повернув її особисті речі при звільнені (диплом та освітні сертифікати) тощо. З урахуванням положень ст. 235 КЗпП України вважає за необхідне стягнути з відповідача наступний розмір заборгованості з виплати заробітної плати: за березень 2019 року - 8089 грн. ( середня заробітна плата по Волинській області у березні 2019 року): 20 робочих днів х 8 робочих дня = 3235 грн. 60 коп.; за квітень 2019 року - 8189 грн. : 20 робочих дні х 20 відпрацьованих дні = 8189 грн.; за травень 2019 року - 8489 грн. : 22 робочих дні х 13 відпрацьованих дні = 5016 грн. 23 коп. За весь час затримки у виплаті заробітної плати по день фактичного розрахунку: за травень 2019 року - 9 робочих днів + за червень 2019 року - 18 робочих днів + за липень 2019 року - 23 робочих дні + за серпень 2019 року до 22 серпня 2019 року - 16 робочих днів = 66 робочих днів х 409,45 (середній заробіток за 1 робочий день 2019 року) = 27023 гривні 70 коп. Всього 3235,60 + 8189 + 5016,23 + 27023,70 = 43 464 гривні 53 копійки.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали повністю з викладених у позовній заяві підстав і просили позовні вимоги задовольнити. Окрім того позивачка пояснила, що належним відповідачем у справі вважає ОСОБА_4 , а не його дружину ОСОБА_5 , з якою безпосередньо мали місце домовленості про умови працевлаштування, режим роботи та оплату праці, оскільки саме ОСОБА_4 є приватним підприємцем, а не його дружина. Представник позивача ОСОБА_2 пояснила і те, що всі досягнуті домовленості з ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 дотрималася, здобула освіту, отримала дипломи і розраховувала, що і її роботодавець дотримається умов щодо офіційного працевлаштування.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила і пояснила, що між відповідачем ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 жодних трудових відносин не існувало, ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець не має дозволу на такий вид економічної діяльності, як надання косметологічних послуг, КВЕД 86.22 «Спеціалізована медична практика» у нього відсутній, і як зазначає сама позивачка, домовленості щодо її роботи в косметологічному кабінеті мали місце між нею та ОСОБА_5 , саме останньою було визначено режим роботи позивачки, оплату праці, надано ключ від квартири, де ОСОБА_1 надавала косметологічні послуги.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 надавала косметологічні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить на праві приватної власності дружині відповідача - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою № 182306130 від 25.09.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власної на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 62 зворот).

Надання позивачкою косметологічних послуг у квартирі АДРЕСА_1 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з пояснень яких вбачається, що вони були клієнтами ОСОБА_1 .

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона працює у свого чоловіка, який є приватним підприємцем, менеджером з туризму, має у власності квартиру по АДРЕСА_1 , та мала намір після ремонту вивести цю квартиру з житлового фонду в нежитловий, і передати його в оренду своєму чоловікові ОСОБА_4 , який є приватним підприємцем, для надання перукарських послуг. Вона особисто не є приватним підприємцем. Ще в січні 2018 року її чоловік ОСОБА_4 повідомив їй про те, що доцільно взяти на роботу працівника, який би допомагав у веденні документації. На її оголошення відкликнулася ОСОБА_1 , остання повідомила, що є лікарем, однак по спеціальності не працює, і в ході розмови вона ( ОСОБА_5 ) запропонувала позивачці в майбутньому відкрити салон краси, на що остання повідомила, що не має потрібної кваліфікації та коштів. В свою чергу вона ( ОСОБА_5 ) запропонувала позивачці оплачувати її навчання, при умові, що половину коштів згодом їй буде повернуто. Її чоловік ОСОБА_4 категорично був проти надання косметологічних послуг, оскільки це потребувало оформлення спеціальної ліцензії. Після проходження навчання і відповідних курсів ОСОБА_1 на свій страх і ризик запропонувала розпочати роботу, відкривши косметологічний кабінет у її ( ОСОБА_5 ) квартирі по АДРЕСА_1 , проте офіційних документів ні у неї, ні в позивачки на жаль не було. Вона погодилася на таку ідею ОСОБА_1 , оскільки це в подальшому надало б можливість останній повернути їй кошти, витрачені на навчання. ОСОБА_1 самостійно розпочала роботу, на її пропозиції вона ( ОСОБА_5 ) оплачувала купівлю косметики, обладнання, оформлення кабінету, прислухалася до порад позивачки і зобов`язала останню в усній формі, щоб все в квартирі було в порядку. Ключ від квартири ОСОБА_1 з її дозволу брала у магазині, що працює цілодобово і належить її чоловіку. Неодноразово вона заставала приміщення квартири в неналежному стані, а коли дізналася, що ОСОБА_1 фактично використовує її у власних цілях, то припинила надання останньою таких послуг. З ОСОБА_1 вона в усній формі домовлялася про оплату навчання та про відкриття в майбутньому косметологічного кабінету, проте позивачка на власний розсуд розпочала роботу по наданню косметологічних послуг, користуючись належною їй ( ОСОБА_5 ) квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є приватним підприємцем, здійснює такі види діяльності: 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 79.12 - діяльність туристичних операторів, 96.02 - надання послуг перукарнями та салонами краси, 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Згідно з поясненнями позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні, про роботу в косметологічному кабінеті вона довідалася з оголошення в газеті «Полісся». Домовленості по її працевлаштуванню вона вела з ОСОБА_5 , яку на той час вважала приватним підприємцем і думала, що працевлаштовується до неї. Разом з тим, відповідачу ОСОБА_4 було відомо, що вона працює, надаючи косметологічні послуги з березня 2019 року у квартирі, що належить на праві власності його дружині ОСОБА_5 і вона неодноразово зверталася до нього з вимогою офіційно її працевлаштувати, однак останній казав, що пізніше оформить трудові відносини, а згодом пояснив, що не може цього зробити, оскільки квартира належить ОСОБА_5 . Кошти від надання косметологічних послуг вона передавала ОСОБА_5 , а один раз за коштами до неї додому приїжджав ОСОБА_4 . Належним відповідачем у справі вона вважає саме ОСОБА_4 , оскільки останній є приватним підприємцем і при вирішенні суперечливих питань щодо надання нею косметологічних послуг мав вирішальне слово, в той час як ОСОБА_5 , з якою вона мала безпосередні домовленості щодо організації роботи, кола її обов`язків, оплати праці, приватним підприємцем не оформлена. Трудовий договір між нею та ОСОБА_4 був підписаний, проте їй на руки цей договір не надали, мотивуючи тим, що потрібно завірити.

Встановлено також, що позивач не писала заяви про прийняття та звільнення з роботи, не ознайомлювалася з такими наказами, а відповідач ОСОБА_4 не видавав наказ про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

Згідно з повідомленням Камінь-Каширської філії Волинського обласного центру зайнятості від 25.10.2019 № 1129/23.03-05, ОСОБА_1 перебувала з 1 січня 2019 року по 23 травня 2019 року на обліку як безробітна.

З огляду на вищенаведені обставини справи та докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність між нею та відповідачем трудових відносин.

Надані позивачкою письмові записи (нотатки), в яких зазначається дата надання косметологічних послуг, їх найменування, вартість, та містяться підписи ОСОБА_5 про отримання коштів від ОСОБА_1 , виручених від надання косметологічних послуг, квитанції про сплату коштів за придбані товари і послуги для надання косметологічних послуг, матеріали перевірки правоохоронного органу за зверненням позивачки, публікація в газеті «Полісся» за 23 травня 2019 року «Красивою бути не заборониш», акт Управлінння держпраці у Волинській області № ВЛ1094/323АВ від 10 грудня 2019 року не свідчать про наявність трудових відносин між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 .

Оголошення в газеті про те, що потрібен працівник для роботи в сфері краси, пояснення свідка ОСОБА_13 про те, що її дочка ОСОБА_1 один раз кошти, виручені від надання косметологічних послуг, передавала відповідачу ОСОБА_4 , також не можуть бути достатніми та належними доказами на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Вимоги позивачки про зобов`язання відповідача ОСОБА_4 повернути їй її особисті речі, а саме оригінал диплома косметолога, серії НОМЕР_1 від 24 січня 2019 року, виданого в м. Рівне, освітніх сертифікатів про проходження навчання у м. Львові та в м. Києві в кількості 6 штук, також є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не доведено утримання і зберігання цих документів відповідачем ОСОБА_4 , і такі документи були надані на вимогу суду для дослідження в судовому засіданні свідком ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що позивачка заборгувала їй частину коштів за навчання, внаслідок проходження якого отримала вказані диплом та сертифікати.

За змістом ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може звільнити від сплати судового збору, зокрема за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Враховуючи, що розмір судового збору перевищує 5% розміру доходу позивачки ОСОБА_1 , який у 2018 році становив 6565 грн. 86 коп., суд дійшов висновку про можливість звільнення її від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 77, 81, 10-12, 77-81, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести запис до трудової книжки та повернути особисті речі, стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, - відмовити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести запис до трудової книжки та повернути особисті речі, стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 3 лютого 2020 року.

Головуючий: О. В. Антонюк