Справа № 368/383/20
Провадження № 2/368/317/20
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"25" червня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Токовенко Н.О.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області, про зняття арешту з майна, суд, -

В С Т А Н О В И В :

08.04.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області, про зняття арешту з майна, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в тому числі земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:374:0007, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційним номер обтяження 10453855, зареєстрований 05.11.2010 р., реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ, обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

ОСОБА_1 (далі-Позивач) згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №18800009, державну реєстрацію якого проведено державним реєстратором Кагарлицької районної державної адміністрації 16.12.2016р. є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:374:0007.

На даний час, маючи зареєстроване право власності на земельну ділянку Позивач звернувся до приватного нотаріуса для укладання договору відчуження земельної ділянки.

Проте, як повідомив приватний нотаріус, Позивачу було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій щодо посвідчення договору відчуження земельної ділянки та проведення реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності, оскільки відповідно до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про:

- арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10453855, зареєстрований 05.11.2010 р., реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ.

У зв`язку з не знятим арештом на майно, Позивач звернувся до Кагарлицького районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із вимогою про зняття арешту майна. У відповідь на своє звернення Позивач у Кагарлицькому районному відділі ДВС повідомили, що на даний час державний виконавець не може винести постанову про зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження не перебуває в провадженні державного виконавця та на даний час воно знищене.

Також, повідомили, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження щодо стягнення з Позивача заборгованості. Проте, на даний час виконавче провадження завершено та була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відсутність на даний час виконавчих проваджень щодо Позивача та заборгованості підтверджується інформацію із Автоматизованої системи виконавчого провадження.

У зв`язку з чим Позивачу рекомендували звернутись до суду із заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб 'єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач, як власник майна, - має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватніш виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, під час закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було знято арешт з майна Позивача накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ.

Як було зазначено вище, станом на даний час згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно Позивача будь-які виконавчі провадження про стягнення будь-якої заборгованості відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Наявність накладеного арешту на нерухоме майно Позивача, в тому числі і земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:374:0007, порушує право власності Позивача на земельну ділянку, а саме право безперешкодного володіння та розпорядження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 40, 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

08.04.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

27.04.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 10.06.2020 року.

10.06.2020 року проведено підготовче судове засідання без представника відповідача, та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (без видалення до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначено справу до основного судового розгляду на 10 год. 00 хв. 25.06.2020 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2020 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами та нормами права, які вказані в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведено вище.

Не заперечував проти винесення заочного рішення в зв`язку з відсутністю представника відповідача, який повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 25.06.2020 року, представник відповідача, - Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Представник не направив на адресу суду відзив на позовну заяву, не направив письмової заяви про слухання справи без участі його представника, чи про відкладення слухання справи.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, при ходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення заочного рішення, обгрунтовуючи своє/ рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача, будучи повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не з`явився в судове засідання двічі поспіль, не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, не надіслав на адресу суду письмової заяви про відкладення слухання справи чи про слухання справи у його відсутність.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

Позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 20.05.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачем по справі є юридична особа, - Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства Юстиції України, 09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. Кооперативна, 19, код ЄДРПОУ .

Спір між сторонами по справі виник щодо права власності позивача ОСОБА_1 , зокрема, щодо порушення такого права позивачки відповідачем за наступних обставин.

ОСОБА_1 (далі-Позивач) згідно запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №18800009, державну реєстрацію якого проведено державним реєстратором Кагарлицької районної державної адміністрації 16.12.2016 р., - є власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням, - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:374:0007.

Отже, маючи зареєстроване право власності на земельну ділянку, Позивач, з метою реалізації свого права власності на дану земельну ділянку шляхом відчуження звернувся до приватного нотаріуса для укладання договору відчуження земельної ділянки.

Проте, як повідомив приватний нотаріус, Позивачу було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій щодо посвідчення договору відчуження земельної ділянки та проведення реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності, оскільки відповідно до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про:

- арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10453855, зареєстрований 05.11.2010 р., реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ.

У зв`язку з не знятим арештом на майно, Позивач звернувся до Кагарлицького районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із вимогою про зняття арешту майна.

У відповідь на своє звернення Позивач у Кагарлицькому районному відділі ДВС повідомили, що на даний час державний виконавець не може винести постанову про зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження не перебуває в провадженні державного виконавця та на даний час воно знищене.

Також, повідомили, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження щодо стягнення з Позивача заборгованості. Проте, на даний час виконавче провадження завершено та була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відсутність на даний час виконавчих проваджень щодо Позивача та заборгованості підтверджується інформацію із Автоматизованої системи виконавчого провадження.

У зв`язку з чим Позивачу рекомендували звернутись до суду із заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Отже, під час закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було знято арешт з майна Позивача, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ.

Як було зазначено вище, станом на даний час згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно Позивача будь-які виконавчі провадження про стягнення будь-якої заборгованості відсутні.

Наявність накладеного арешту на нерухоме майно Позивача, в тому числі і земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:374:0007, порушує право власності Позивача на земельну ділянку, а саме право безперешкодного володіння та розпорядження, а тому таке право позивача повинне бути поновлене на підставі наступних норм права.

Норми міжнародного права.

Статтею І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави - учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і норм галузевого права, норм ЦК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно - правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно - правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, ящо знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Що стосується вищевказаних положень ст. 41 Конституції України, то слід зазначити, що категорія власності посідає особливе місце в суспільній свідомості та загалом у суспільному житті. Держава зобов`язана забезпечити такий правопорядок шляхом створення ефективного нормативно-правового регулювання відносин власності.

Відповідно, ст. 41 Конституції України на політичному рівні закріплює право кожного її громадянина на власність як на важливий атрибут правової держави і демократичного, громадянського суспільства.

Ці конституційні положення створили фундаментальне підгрунтя для їх подальшого розвитку в цивільному законодавстві України.

Правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону, незалежно від волі третіх осіб. Це право передбачає для власника можливість на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів - одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Норми ЦК України.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб 'єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач, як власник майна, має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагать усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Норми галузевого права, що регулюють діяльність органів ДВС України.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час подачі позову) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжитгя запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника., знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Станом на даний час згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень у всіх виконавчих провадженнях щодо Позивача ОСОБА_2 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час подачі позову) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наявність накладеного арешту на нерухоме майно Позивача, в тому числі і земельну ділянку, порушує право власності Позивача на земельну ділянку, а саме, - право безперешкодного володіння та розпорядження таким майном.

Отже, в даному випадку виконавче провадження є завершеним, проте, зняття арештів з майна боржника законом не передбачено.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» такий арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

- отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок борленика має спеціальний режим використання та або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

- надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

- отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

- отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову,

- погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

- отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

У всіх інших випадках арешт можсе бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст. 59 «Про виконавче провадження»).

Отже, системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що в подібному випадку державний виконавець забезпечує безпосереднє зняття арешту з майна за своєю постановою, яка приймається па підставі відповідного рішення суду, про що зазначено у ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки на даний час позивач ОСОБА_1 не є боржником, що підтверджується матеріалами справи, які судом досліджені вище, але на належне позивачу ОСОБА_1 майно накладено арешт, який не може бути знятий інакше як за рішенням суду, то слід позов задовольнити.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та норми права слід відновити безпірне право власності позивача ОСОБА_1 шляхом винесення судового рішення.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають правовідносини, - відносини права власності;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - Ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР, Стаття 8 Загальної декларації прав людини, ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 - 319, 321, 325, 328, 347, 386 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Проте, позивач в прохальній частині не просить стягувати понесені ним судові витрати з відповідача, відповідно, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому залишає судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 , - за позивачем, - не стягуючи їх з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР, Стаття 8 Загальної декларації прав людини, ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 - 319, 321, 325, 328, 347, 386 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області, про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Зобов`язати Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, (09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. Кооперативна, 19, ), зняти арешт з усього майна, що належить громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 20.05.2019 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_1 , в тому числі земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням, - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:374:0007, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційним номер обтяження 10453855, зареєстрований 05.11.2010 р., реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження, - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 04.11.2010 р. ВДВС Кагарлицького РУЮ, обтяжувач, - Відділ державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.