Справа № 496/1613/19
Провадження № 2/513/4/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Власенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Перше Кредитне Товариство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2019 року представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № БЛ-1/0707/07/1079# від 04 вересня 2007 року, позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 5530,00 гривень. При укладенні вказаного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 8.7 договору.

Згідно п. 1.2 договору, вказаний кредит відповідачка зобов`язалась повертати на протязі 24 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 04.09.2009 року та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору.

За прострочення повернення кредитних коштів пунктом 5.4 кредитного договору була встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.

В порушення умов кредитного договору, в останній раз відповідачка сплатила тіло кредиту 19.03.2010 року, а потім 06.05.2010 року добровільно сплатила 150 гривень, що були зараховані на погашення відсотків за кредитом.

В порушення умов договору, відповідачка свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 24.04.2019 року у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 107197,98 гривень, яка складається з наступного: 2503,20 гривень - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання); 12683,01 гривня - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 92011,77 гривень - заборгованість по пені за прострочення платежів.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2019 року позовна заява передана за підсудністю на розгляд Саратського районного суду Одеської області в порядку п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, куди надійшла 11 червня 2019 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити (а.с 94).

Відповідачка та її представник адвокат Власенко Л.В. в суді позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в заяві про застосування строків позовної давності. Просили в задоволенні позову відмовити та звернулись до суду із заявою про застосування судом позовної давності, посилаючись на те, що відповідачка не визнає факту сплати суми заборгованості за кредитом 19.03.2010 року та 06.05.2010 року, стверджує що останній платіж зробила в 2008 році. В пункті 8.7 кредитного договору № БЛ-1/0707/07/1079# визначено, що до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років. Однак, ст.259 ЦК України не визначає тривалості позовної давності, а лише передбачає можливість збільшити її. Договір кредиту не містить посилання на закон, яким встановлена позовна давність, а тому, на думку представника відповідача, не можливо встановити яка саме (загальна або спеціальна) позовна давність збільшилась. Враховуючи, що сума заборгованості за основним боргом становить 2503, 20 гривень, а розмір неустоки (пені) - 92011, 77 гривень, що значно перевищує суму боргу, просили зменшити розмір неустойки (пені) за кредитом до 2503, 20 гривень. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів сплати відповідачкою суми заборгованості за кредитом 19.03.2010 року та 06.05.2010 року (а.с. 52, 89-90, 117-118,156).

Вислухавши відповідачку та її представника адвоката Власенко Л.В. дослідивши матеріали справи, суді дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачка 04 вересня 2007 року звернулась до позивача із заявою про надання їй кредиту у розмірі 5530,00 гривень. Відповідно до укладеного кредитного договору № БЛ-1/0707/07/1079# від 04 вересня 2007 року, позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 5530,00 гривень. При цьому, при укладенні вказаного кредитного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 8.7 договору, та яка застосовується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності (а.с. 4).

Згідно п. 1.2 договору, вказаний кредит відповідачка зобов`язалась повертати на протязі 24 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 04.09.2009 року та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору (а.с. 5).

Відповідачка 06.05.2010 року сплатила за кредитним договором 150 гривень, які були зараховані на погашення відсотків за кредитом.

У порушення умов договору відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Так, за умовами кредитного договору № БЛ-1/0707/07/1079#1 від 04.09.2007 року, Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство», як Кредитодавець надав відповідачці, як Позичальнику кредитні кошти в розмірі 5530 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п.п. 1.2), кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати надання Кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,132 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту (п.п. 1.2), погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі в строки згідно додатку № 1 до Договору (п.п. 2.2), Позичальник зобов`язаний вчасно повернути Кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки згідно додатку № 1 до Договору (п.п. 2.3); позичальник зобов`язаний, при простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, сплатити Кредитодавцю нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (п.п. 2.5), у випадку прострочення Позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню у розмірі 1 процента від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів (п. п. 5.4), до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років (ст. 259 ЦК України (п. п. 8.7).

Відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконала, останній раз добровільно сплатила гроші 06.05.2010 року у розмірі 150 гривень, і станом на 24.04.2019 р. має перед Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» заборгованість в сумі 107197,98 гривень, яка складається з наступного: 2503,20 гривень - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання); 12683,01 гривня - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 92011,77 гривень - заборгованість по пені за прострочення платежів.

Стороною у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачка не заперечує факту укладання між нею та Кредитною спілкою "Перше кредитне товариство" кредитного договору № БЛ-1/0707/07/1079# від 04.09.2007 року. Відповідачка за кредитним договором особисто отримала кредитні кошти у сумі 5530 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок.

В п. 1.2 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 0,132 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а у п. 8.8 даного кредитного договору зазначено, що до відома Позичальника доведена процентна ставка за цим Договором, яка складає 48 (сорок вісім) процентів річних.

У ч. 2 ст. 536 ЦК України зазначено, що розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до п. 60.1. кредитного договору встановлено, що цей Договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобов`язань Позичальника за цим договором перед Кредитодавцем.

Відповідачкою не здійснювались регулярні щомісячні платежі, як передбачено було узгодженим графіком платежів (Додаток № 1 до кредитного договору), а тому зростала заборгованість по процентам та нараховувалась пеня за прострочення платежів, яку вона не сплачувала в повному обсязі.

Відносно строку позовної давності, п. 8.7 кредитного договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років (ст.259 Цивільного кодексу України), з чим погодилась відповідачка, підписавши даний кредитний договір.

Згідно ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

У ст. 259 ЦК України не передбачено, що сторони повинні вказувати окремо про збільшення строку загальної або спеціальної позовної давності при домовленості. Так як правовідносини, що пов`язанні з виконанням даного кредитного договору стосується строків як загальної так і спеціальної позовної давності, а тому застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 (десять) років, як для загальної так і для спеціальної позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Останній раз відповідачка сплатила добровільно за кредитним договором 06.05.2010 року, що підтверджується випискою з особового рахунку за 06.05.2010 року (а.с. 79). Відповідачка отримала всю попередню інформацію від КС "ПКТ", так як у заяві про надання їй грошових коштів від 04.09.2007 року зазначено, що вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" КС «ПКТ» виконанні в повному обсязі, викладена у вищевказаній статті інформація була одержана особисто відповідачкою та підписано нею. Також у п. 8.10 кредитного договору зазначено, що зміст ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" їй відомі, а Кредитодавець - КС «ПКТ» повідомив Позичальника у письмовій формі зазначену у вказаній нормі інформацію, що підтверджується її підписом на кредитному договорі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідачкою не надано доказів, які підтверджували б своєчасну сплату за кредитним договором та відсутності у неї заборгованості, а також не надано доказів щодо наявності ненавмисного невиконання нею зобов`язань перед позивачем.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими доказами, речовими доказами, електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення відповідачки, оскільки її підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору.

Відповідачка особисто уклала кредитний договір з позивачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважала його справедливим.

Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбаченні чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотриманні, договір містить всі передбаченні чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладання.

Позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, визначеною сторонами у кредитному договорі, про що свідчать підписи сторін, у зв`язку з чим у застосуванні строку позовної давності слід відмовити.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.

Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка складається з: суми залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) - 2503,20 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12683,01 гривень; заборгованість по пені за прострочення платежів - 92011,77 гривень.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним.

При цьому п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону встановлено, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 2, 3 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитами (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.

Однак, позовні вимоги щодо стягнення пені, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Як зазначено в ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У відповідності до п. 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі боржника як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання кредиту щодо сплати боржником пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа боржника вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості (а. с. 6), та враховуючи ті обставини, що позивачем за кредитним договором № БЛ-1/0707/07/1079# від 04.09.2007 року нарахована пеня у розмірі 92011,77 гривень, що значно перевищує розмір збитків за кредитним договором, а саме суму кредиту, тому у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто до залишку боргу за тілом кредиту (основного зобов`язання) - 2503,20 гривень.

У кредитному договорі зазначений паспорт позичальника - серії НОМЕР_1 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 28.07.1999 року, та прізвище позичальника - ОСОБА_1 ( а.с.6).

Судом встановлено, що 29 червня 2016 року Саратським РС ГУДМС України в Одеській області відповідачці був видний паспорт серії НОМЕР_2 , та змінено прізвище на ОСОБА_1 (а.с.35).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичиних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 26.08.2020 року ОСОБА_1 , у вказаному реєстрі не зареєстрована (а.с.164).

Довідка Кривобалківської сільської ради Саратського району Одлемської області за № 469 від 12.08.2020 року підтверджує, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.165).

Як вбачається з довідки Кривобалківської сільської ради Саратського району Одлемської області за № 470 від 12.08.2020 року, ОСОБА_1 на території сільської ради не працює з 17.10.2109 року (підстава - трудова книжка ( (а.с.166).

Згідно довідки Саратської райононї філії Одеського ОЦЗ за № 1593/02-14 від 21.08.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становм на 21.08.2020 року не перебуває на обліку у Саратській районній філії Одеського обласного центру зайнятостя як безробітна та допомогу по безробіттю не отримує (а.с.167).

Таким чином, наявні підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 17689 гривень 48 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 2503,20 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12683,01 гривень: заборгованість по пені за прострочення платежів 2503,20 гривень.

В задоволенні решти позову належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума заявлених позивачем вимог складає 107197,98 гривень, судовий збір сплачений в сумі 1921,00 гривня. позов задоволено частково в сумі 17689 гривень.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з огляду на часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 гривня, що буде відповідати вимогам щодо ставки судового збору, який сплачується за майнову позовну юридичною особою, яка не може бути меншою від 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вимогам щодо пропорційного покладення на сторони суми судового збору від розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-15, 89, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 29 червня 2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Кредитної спілки "Перше Кредитне товариство" 65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, , МФО 328823, заборгованість за кредитним договором № БЛ-1/0707/07/1079 від 04.09.2007 року в сумі 17 689 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 48 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 2503, 20 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12683,01 гривень: заборгованість по пені за прострочення платежів 2503,20 гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 29 червня 2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Кредитної спілки "Перше Кредитне товариство" 65020, м. Одеса, вул. Базарна, 104, , МФО 328823, судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 21 вересня 2020 року.

Суддя А. І. Бучацька