Справа № 153/1908/19
Провадження № 22-ц/801/1173/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 рокуСправа № 153/1908/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач: ОСОБА_5 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої пожежею за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року постановлене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Дзерина М.М., дата виготовлення повного тексту рішення 15 квітня 2020 року,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої пожежею.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0425, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0402, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0424, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0445, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

Вказані земельні ділянки знаходяться в межу одна біля одної, а тому, три роки назад позивачі вирішили на їх власних земельних ділянках спільно господарювати та відповідно отримувати від цього прибуток.

В 2016 році позивачі спільно на вищезазначених земельних ділянках посадили дерева (саджанці) грецького "Волоського горіха" в кількості 580 одиниць, а на весні 2019 року, поміж саджанцями Волоського горіха вони засіяли площу кукурудзою марки «BREVANT BS 1202B-M932». Кошти на закупівлю саджанців горіхів, саджання горіхів, закупівлю кукурудзи, саджання кукурудзи, обробіток землі, обробіток кукурудзи, тощо, вносили спільно в рівних частинах.

Земельна ділянка відповідача ОСОБА_5 на якій він самостійно господарював знаходиться поряд, межа в межу з їхніми земельними ділянками. В 2019 році відповідач засіяв свою земельну ділянку кукурудзою і відповідно обробляв її.

03 жовтня 2019 року в обідню пору, відповідач почав спалювати на своїй земельній ділянці сухі залишки, які залишились після врожаю кукурудзи. Під час горіння, полум`я вогню на земельній ділянці відповідача від вітру збільшувалось, відповідач не зміг контролювати вогонь, він швидко поширювався та миттєво перекинувся на їх земельні ділянки, де ще не був зібраний врожай кукурудзи і на якій росли посаджені дерева горіха. Від перекинутого вогню почали горіти врожай кукурудзи та дерева горіха.

Відповідач намагався самостійно тушити вогонь, але після того, як він зрозумів, що йому не вдасться самостійно потушити його, він сів на мотоблок та поїхав з поля. Пожежу на полі намагались тушити інші люди, які в цей час перебували там та бачили, як відповідач палив на своїй земельній ділянці залишки від урожаю кукурудзи, та як вогонь перекинувся на їх земельні ділянки, та почав горіти урожай кукурудзи та саджанці горіха.

Під час розмови із відповідачем ОСОБА_5 на полі, останній визнав, що саме з його вини вогонь перекинувся з його земельної ділянки на їхній урожай та був згідний відшкодувати завдані збитки.

Однак в подальшому відповідач відмовився відшкодовувати завдані збитки, а тому 10 жовтня 2019 року вони звернулися із заявою до Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області про порушення кримінального правопорушення.

10 жовтня 2019 року слідчим Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області були внесені відомості до ЄРДР № 00000278 за ч.1 ст.194 КК України та проводилось досудове розслідування. В рамках досудового розслідування вони були визнані потерпілими. В ході досудового розслідування проводилась експертиза по завданих їм матеріальних збитках.

Відповідно до висновку експерта №7178/7179/19-21 від 22 листопада 2019 року розмір матеріального збитку завданого в результаті пожежі та подальшому знищенні кукурудзи на площу 4.1692 га при умові врожайності 7540 кг зерна кукурудзи із 1 га станом на 03 жовтня 2019 року становить 106 896 грн. Розмір матеріального збитку завданого внаслідок знищення 410 дерев «Волоського горіха» до ступеня припинення росту дерева, при умові, що діаметр у корі біля шийки кореня становить 25 мм, станом на 03 жовтня 2019 року становить 58 548 грн.

01 грудня 2019 року слідчим закрито кримінальне провадження №00000278 за ч.1 ст.194 КК України, про що свідчить постанова слідчого про закриття кримінального провадження. Слідчий пояснив, що закрив кримінальне провадження з тих підстав, що відповідальність за ч.1 ст.194 КК України наступає лише при умисному пошкодженні майна, а в їх ситуації до знищення їхнього врожаю кукурудзи та горіха, призвели ненавмисні дії ОСОБА_5 .

При цьому позивачі вважають, що вони мають право на відшкодування завданих їм збитків, навіть якщо дії відповідача не були навмисними, а шкода була завдана їм внаслідок недбальства відповідача.

З урахуванням вищевикладеного позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та просили суд стягнути із відповідача на їх користь майнову шкоду завдану знищенням урожаю кукурудзи та знищенням дерева «Волоського горіха» у загальній сумі 165444 гривень, тобто по 41 361 грн. кожному, а також понесені судові витрати.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , майнову шкоду завдану знищенням урожаю кукурудзи у розмірі 26 724 грн. та знищення дерева «Волоського горіха» у розмірі 14 637 грн., а всього 41 361 (сорок одна тисяча триста шістдесят одна) гривня.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , судові витрати по справі у сумі 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , майнову шкоду завдану знищенням урожаю кукурудзи у розмірі 26 724 грн. та знищення дерева «Волоського горіха» у розмірі 14 637 грн., а всього 41 361 (сорок одна тисяча триста шістдесят одна) гривня.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у сумі 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , майнову шкоду завдану знищенням урожаю кукурудзи у розмірі 26 724 грн. та знищення дерева «Волоського горіха» у розмірі 14 637 грн., а всього 41 361 (сорок одна тисяча триста шістдесят одна) гривня.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у сумі 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , майнову шкоду завдану знищенням урожаю кукурудзи у розмірі 26 724 грн. та знищення дерева «Волоського горіха» у розмірі 14 637 грн., а всього 41 361 ( сорок одна тисяча триста шістдесят одна) гривня.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі у сумі 3652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області мотивоване тим, що жодних доказів, що свідчать про відсутність вини ОСОБА_5 у завданні позивачам шкоди відповідачем не було надано і матеріали справи не містять. ОСОБА_5 не була спростована презумпція вини завдавача шкоди, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновоку про наявність вини ОСОБА_6 у порушенні правил пожежної безпеки при спалюванні післяжнивних залишків кукурудзи, що стало причиною у знищені пожежею врожаю позивачів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору не встановив дійсних власників земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вважає, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про відшкодування завданої майнової шкоди всім позивачам, оскільки з висновку експертизи, встановлено, що пожежею було завдано шкоди на земельній площі 4,1692 га, а загальна площа земельних ділянок всіх позивачів становить 7,1244 га, таким чином не всім позивачам була завдана шкода. Крім того, звертає увагу, що вказаний висновок експерта, проведений в рамках кримінального провадження, встановив, що необережне поводження ОСОБА_5 з вогнем є лише ймовірною причиною пожежі. Разом з тим, вважає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази його неправомірної діяльності, оскільки кримінальне провадження за № 00000278 за ч. 1 ст. 194 КК України відносно нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто за відсутністю у діях останнього складу злочину. Крім того, зауважує, що його не притягували до адміністративної відповідальності за ст. 77-1 КУпАП - самовільне випалювання рослинності, а тому його вина у порушенні правил поводження з вогнем не встановлена. Поряд з цим, вказує, що судом в порушення ч. 2 ст. 90 ЦПК України взято до уваги пояснення свідків без допиту його в якості свідка, оскільки вважає, що покази допитаних свідків ґрунтувались на його безпосередніх повідомленнях. Крім цього, вважає, що позивачами надано неналежні та недопустимі докази оплати ними коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. кожний, оскільки вказані докази були надані суду 31 січня 2020 року, а квитанції про оплату цих послуг складені 03 лютого 2020 року, тобто через три дні після їх надання до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі заперечили аргументи відповідача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та вірно встановлено факт заподіяння їм шкоди. Разом з тим, зазначають, що суд першої інстанції правомірно відмовив в допиті відповідача в якості свідка, оскільки останній заявив таке клопотання із порушенням процесуальних строків та не подав клопотання про їх поновлення. Крім того, вважають, що судом вірно встановлено заподіяння шкоди всім позивачам, оскільки закупівлею та обробкою знищених пожежею рослин останні займались спільно. Також, заперечують доводи апеляційної скарги щодо недоведеності відповідача до вчинення та поширення пожежі, оскільки вказані обставини були встановлені з показів допитаних в судовому засіданні свідків. Позивачі вважають, що не притягнення ОСОБА_5 до кримінальної та/або адміністративної відповідальності не є підставою для уникнення цивільної відповідальності за спричинену матеріальну шкоду. Крім того, вважають, що судом встановлено факт належності земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 їм на основі Державного акту про право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, відповідно. Поряд з цим, вважають, що посилання відповідача на недопустимість та неналежність доказів про оплату послуг про надання правничої допомоги позивачами, оскільки з кожним був укладений договір про надання правничої допомоги від 10 грудня 2019 року, яку вони оплатили пізніше, а саме після складення адвокатом розрахунку з детальним описом наданих послуг.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 заперечив аргументи позивачів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №4334 від 27.10.2009 року є власником земельної ділянки, площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0425, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (копія Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ВН № 109688 (а.с.11)).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0424, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (копія Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ВН № 062077 (а.с.12)).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 1.7811 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0402, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (копія Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ВН № 109684 (а.с.13)).

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 1.7806 га, яка виділена в натурі на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05: 002:0445, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (копія Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 (а.с.14-16)).

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення встановлено, що 04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою з приводу знищення врожаю на його полі 03 жовтня 2019 року ОСОБА_5

10 жовтня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 були внесені відомості до ЄРДР за № 00000278 за ч.1 ст.194 КК України.

Згідно заяв про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 встановлено, що їх було залучено як потерпілих у кримінальному провадженні за №00000278 за ч.1 ст.194 КК.

Відповідно до протоколу огляду від 22 жовтня 2020 року та фототаблиці встановлено, що місцем огляду були земельні ділянки позивачів в с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області на яких були виявлені насадження рослин кукурудзи та дерева «Волоського горіха», які були пошкоджені внаслідок пожежі в неповному обсязі, пошкоджені рослини від непошкоджених відділяла полоса культивації землі сільськогосподарського призначення. Внаслідок пожежі було знищено 410 дерев «Волоського горіха» та кукурудзи із розрахунку 1 га складає 7540 кг.

Згідно копії звіту начальника ГОЗ НС та ЗЦЗ ДПРЧ-35 м.Ямпіль ДПРЗ-2 ГУ ДСНС України у Вінницькій області про причину виникнення пожежі, яка виникла на відкритій території за адресою Вінницька область, Ямпільський район, село Гальжбіївка від 07 жовтня 2019 року встановлена найбільш ймовірна причина виникнення пожежі 03 жовтня 2019 року це необережне поводження з вогнем ОСОБА_5 .

Актом про пожежу від 07 жовтня 2019 року встановлено, що пожежу було виявлено жителями с.Гальжбіївка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 03 жовтня 2019 року на відкритій земельній ділянці в с.Гальжбіївка, Ямпільського району Вінницької області, яка належить ОСОБА_2 . Пожежею знищено дерево (горіх) - 410 саджанців, кукурудза на стеблі 35 т площею 5 га. Ймовірною причиною пожежі є необережне поводження з вогнем ОСОБА_5 .

Згідно довідки про збитки від 07 жовтня 2019 року встановлено, що пожежею яка виникла в с.Гальжбівїка 03 жовтня 2019 року на відкритій території приватної земельної ділянки було завдано матеріальних збитків дерево горіх - 410 саджанців та кукурудза 35 тонн.

Відповідно до клопотання слідчого про проведення судово-товарознавчої експертизи від 04 листопада 2019 року та ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2019 року встановлено, що в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №00000278 за ч.1 ст.194 КК було призначено судово-товарознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 22 листопада 2019 року за №7178/7179/19-21 встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого в результаті пожежі та на подальшому знищенні кукурудзи на площі 4,1692 га при умові врожайності 7540 кг зерна кукурудзи з 1 га станом на 03 жовтня 2019 року становить 106896 грн. Розмір матеріального збитку, завданого в результаті знищення 410 дерев «Волоського горіха» до ступеня припинення росту дерева станом на 03 жовтня 2019 року становив 58548 грн.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 01 грудня 2019 року вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 00000278 за ч.1 ст.194 КК України було встановлено, що ОСОБА_5 не мав прямого умислу на пошкодження насаджень на земельних ділянках потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак допустив їх пошкодження внаслідок власної необережності в результаті підпалу відходів на власній земельній ділянці, яка межує з земельними ділянками потерпілих. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину передбаченого ч.1 ст.194 КК України, у зв`язку із чим на підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закрито (а.с.17-19).

Довідкою, яка видана виконавчим комітетом Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та інформації наданої Відділом в Ямпільському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що за ОСОБА_5 земельна ділянка та пай не рахується (а.с.61, 139).

Відповідно до наданих суду доказів встановлено, що 03 жовтня 2019 року в с.Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області підрозділи ДПРЧ-35 м.Ямпіль Вінницької області на гасіння пожежі не залучались, тому доводи позивачів щодо гасіння пожежі пожежниками спростовані відповідю на запит начальника Ямпільського районного сектору ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 28 лютого 2020 року (а.с.138).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачами доведено факт завдання їм матеріальної шкоди внаслідок знищення пожежею 410 саджанців дерев «Волоського горіха» та 35 тонн кукурудзи.

Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо неналежності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки матеріалами справи не підтверджено їх права власності на земельні ділянки не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки під кадастровим номером: :05:002:0425 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується Деравним актом про право власності на земельну ділянку серії ВН №109688, в якому міститься відповідний запис державного нотаріуса Ямпільської державної нотаріальної контори (а.с.11).

Разом з тим, право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 сформованого 27 квітня 2016 року.

Відповідно до п. 178 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051 178 витяг з Державного земельного кадастру є дійсним протягом трьох місяців з моменту його видачі, крім витягу про земельну ділянку для оформлення права на спадщину, що видається спадкоємцям, та витягу з Державного земельного кадастру, що видається для підтвердження державної реєстрації земельної ділянки або внесення інших відомостей до Державного земельного кадастру, які є безстроковими, а тому покликання відповідача на недійсність такого витягу, оскільки останній має строк дії в три місяці від дати видачі не заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що позивачами не підтверджено будь якими доказами його вина у порушенні правил поводження з вогнем внаслідок чого ним знищено насадження на земельних ділянках позивачів, оскільки він не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 77-1 КУпАП, та кримінальне провадження № 00000278 заведене 10 жовтня 2019 року відносно нього за ч. 1 ст. 194 КК України, закрите у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу злочину не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За правилами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічні по суті висновки зроблені в постанові Верховного Суду України в справі N6-183цс14 від 03 грудня 2014 року і які вірно застосовано місцевим судом.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №00000278 за ч. 1 ст. 194 КК України від 01 грудня 2019 року, яка міститься в матеріалах справи встановлено, що беручи до уваги покази свідків, які були допитані під час кримінального провадження, слідством встановлено, що ОСОБА_5 не мав прямого умислу на пошкодження насаджень на земельних ділянках потерпілих, однак допустив їх пошкодження внаслідок власної необережності в результаті підпалу відходів на власній земельній ділянці, яка межує з земельними ділянками потерпілих.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчать про незгоду ОСОБА_5 з вказаною постановою про закриття кримінального провадження та будь-яких підтверджень оскарження її у визначеному законом порядку.

Таким чином, у згаданій постанові про закриття кримінального провадження від 01 грудня 2019 року, безспірно встановлено, що 03 жовтня 2019 року саме ОСОБА_5 , з власної необережності, в результаті підпалу відходів, допустив пошкодження насаджень на земельних ділянках потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Встановлення зазначеного факту є для суду обов`язковим в питанні чи мали місце згадані дії та чи вчинені вони цією особою, як те визначено ч. 2 ст. 82 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності його вини у виникненні пожежі судом попередньої інстанції вірно розцінено як бажання ОСОБА_5 уникнути цивільно-правової відповідальності, оскільки вони також були спростовані звітом та актом про пожежу, а також показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитаних в суді першої інстанції, які в своїй сукупності дали суду змогу дійти правильного висновку про наявність вини ОСОБА_5 у знищенні пожежею врожаю позивачів.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розподілу майнової шкоди порівну між усіма позивачами, оскільки земельні ділянки на яких росли дерева «Волоського горіха» та кукурудзи є рівноцінними за площею та позивачі докладали спільних зусиль для вирощення урожаю.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в допиті відповідача в якості свідка у зв`язку із тим, що вказане клопотання подане ОСОБА_5 із порушенням процесуальних строків та ним не ставилось питання про їх поновлення .

Щодо питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу колегія апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, представником позивачів адвокатом Вітвіцьким О.Ю. 31 січня 2020 року подано клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи письмових доказів на підтвердження понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу за допомогою сервісу «Електронний суд» в додатку до якого містились, зокрема сканкопії квитанцій №129, №130, №131, №132, про оплату послуг на виконання договору про надання правової допомоги від 10 грудня 2019 року (а.с.79-80), які датовані 03 лютого 2020 року та розрахунків з детальним описом наданих послуг і виконаної роботи адвокатом та їх вартості (а.с. 81-84), які також датовані 03 лютого 2020 року, тобто за три дні до ймовірної оплати позивачами послуг адвоката щодо надання їм професійної правничої допомоги та відповідно, можливого складання і видачі вказаних документів після проведення оплати позивачами 03 лютого 2020 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачами доведено понесення ними витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. кожен, оскільки надані до матеріалів справи докази не є належними, допустимими та достовірними в силу процесуального закону, які не дають однозначного висновку про понесені позивачами витратами на професійну правничу допомогу.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, за якою необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Крім того, відповідно до ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

З поданої позовної заяви, вбачається, що позивачами визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи, що становить лише по 768,40 грн. судового збору.

Разом з тим, враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які позивачі очікували понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у позовній заяві переліку витрат про відшкодування яких йдеться, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування вказаних витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги позивачам.

Отже, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині розподілу судових витрат частково знайшли своє підтвердження.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 2500,00 грн. на користь кожного позивача та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій оскаржуваній частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 2500,00 грн. на користь кожного позивача скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 2500,00 грн. на користь кожного позивача - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета