17 вересня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17.09.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.09.2020 року.
Позовну заяву мотивує тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Відповідач), починаючи з 14 листопада 2014 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 14 числа листопада місця 2014 року складено відповідний актовий запис № 566 (Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 ).
Від даного шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 639 від 12.05.2015 року (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).
У позовній заяві вказано, що подружнє життя не склалося, між сторонами постійно виникали сварки, позивач та відповідач втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Позивач та вдповідач перестали буди родиною, жити разом та вести спільне господарство. Їх, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Крім того , позивач вказує, що постійні сварки негативно впливали на психологічний стан дитини.
У позовній заяві вказано, що шлюбні відносини фактично припинилися більше півроку тому, а відтак вважає, що підстави для надання строку на примирення відсутні. Разом із тим, позивач зазначає, що шлюб між нею та відповідачем слід розірвати, як такий, що суперечить її інтересам, інтересах її чоловіка та інтересам нашої дитини.
У позовній заяві позивач просить залишити їй прізвище - ОСОБА_5 , а також дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати із нею та на її утриманні.
Позивач просить суд визначити розмір аліментів на утримання дитини. Так, ОСОБА_6 , вказує, що оскільки відповідач постійно ніде не працює, має мінливий характер доходів, але має можливість нормально заробляти, клопоче перед судом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. щомісяця від дня пред`явлення даного позову до суду.
Позивач стверджує, що спір про майно між сторонами відсутній, оскільки спільного майна немає. Разом із тим, добровільно розлучатися та вирішувати питання про сплату аліментів на утримання спільної доньки відповідач відмовляється.
З огляду на викладене позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між Позивачем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 14 числа листопада місця 2014 року складено відповідний актовий запис № 566; після розірвання шлюбу залишити позивачу в користуванні прізвище чоловіка « ОСОБА_5 »; доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати із матір`ю позивачем ОСОБА_1 та на її утриманні; стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) щомісяця, починаючи із дати подання даного позову до суду і до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання даного позову в частині вимоги щодо розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. (Сімсот шістдесят вісім гривень 40 копі).
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно заяви позивача від 29.01.2020 року, ОСОБА_1 , просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Окрім того позивач зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, ст.280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2014 року,3 який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 14 числа листопада місця 2014 року складено відповідний актовий запис № 566. Вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .
Від шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 639 від 12.05.2015 року. Вказане підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .
При розгляді справи встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю близько півроку, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом із матір`ю.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
У даному позові ОСОБА_1 , наполягає на тому, щоб дочка залишилася проживати разом із нею та на її утриманні. Суд констатує, що заперечень із даного приводу відповідачем до суду не подано. А тому суд приходить до переконання що дитину слід залишити проживати із ОСОБА_1 .
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.
Так, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі, обґрунтовуючи, тим що відповідач офіційно не працює, та встановити їх в розмірі 4000 грн. щомісячно.
Відповідно до ст. 182 при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Статтею 184 СК України, встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості про постійне, офіційне місце роботи відповідача та про його стабільний дохід, відомостей про наявність інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні у відповідача відсутні, вказані обставини не спростовані відповідачем, стан здоров`я, матеріальне становище відповідача та матеріальне становище позивача та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, з моменту звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Окрім того суд вважає за необхідне вказати, на те, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів, а саме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. При цьому законом передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідноч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, з відповідача належить стягнути судовий збір: на користь позивача, що був сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом згідно квитанції №13 від 02.12.2019 року, у розмірі 704,80 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.80 коп.
На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 14 числа листопада місця 2014 року складено відповідний актовий запис № 566 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_5 ».
Дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом із матір`ю - ОСОБА_1 на її утриманні.
Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. (Чотири тисячі гривень) щомісяця, починаючи із дати подання даного позову до суду, а саме з 10.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , суму сплаченого нею судового збору за подання даного даного позову в розмірі 768,40 грн. (Сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.
Копію рішення направити учасникам справи для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош