25.08.2020 Єдиний унікальний номер 205/9441/19
Номер провадження 2/205/889/20
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/9441/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за нездійснення правочину,-
30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі 131 717,69 грн. за нездійснення договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 08 червня 2012 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
У визначений строк від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за нездійснення правочину відмовлено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за нездійснення правочину відмовлено.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило.
З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача та її представника проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
В ході судового розгляду встановлено, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).
Відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 08 червня 2012 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовились про те, що не пізніше 28 вересня 2012 року між ними буде укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, належної ОСОБА_5 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 20 000 гривень та списано заборгованість по аліментам, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2007 року.
У якості забезпечення даного договору, у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 08 червня 2012 року 10 000 гривень, що підтверджується розпискою (а.с. 11). 02 жовтня 2012 року також було передано 4 830 гривень (а.с. 12), а 18 жовтня 2013 року було передано ще 20 000 гривень (а.с. 10).
На адресу ОСОБА_1 надійшла заява ОСОБА_2 , посвідчена 06 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., про намір продажу належної йому частини квартири та повідомлено позивача про наявність переважного права на купівлю зазначеної частини квартири (а.с. 22).
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦКУ).
Про необхідність нотаріального посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна наголошує і ст. 55 Закону України «Про нотаріат».
Цей погляд цілком поділяє і судова практика. Наприклад, рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 лютого 2008 року.
Так в рішенні Верховного Суду України від 06.02.2008 р. зазначено, що відповідно до вимог статей 635, 657 ЦКУ попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).
Посвідчення попереднього договору відноситься до компетенції нотаріусів (ст. 34 ЗУ «Про нотаріат») та консульських установ (ст. 35 ЗУ «Про нотаріат»). Посадові особи органів місцевого самоврядування не вправі посвідчувати попередній договір.
Попередній договір може бути посвідчено будь-яким нотаріусом на всій території України без обмежень, навіть якщо посвідчення основного договору обмежено територіальною юрисдикцією, визначеною ст. 55 Закону України «Про нотаріат». При посвідченні попереднього договору нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри сторін щодо створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення грошових коштів в розмірі 34 830,00 грн., які були передані відповідачу на виконання попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 08 червня 2012 року, однак зазначений договір не був посвідчений нотаріально, у зв`язку з чим зазначений договір є нікчемним та таким, що не створює правових наслідків.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано невірний спосіб.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнена, її позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 77, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення 131 717,69 грн. у зв`язку з невиконанням зобов`язання - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.Г. Остапенко