ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 666/749/15-ц

провадження № 22-ц/819/1348/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.

секретар: Давиденко І.О.

учасники справи:

представник позивача адвокат Хорошилов Ілля Ілліч

представник відповідача - адвокат Салівонський Олексій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона, ухваленого під головуванням судді Рядчої Т.І., від 23 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У лютому 2015 року представник позивача звернувся до суду із позовом в обгрунтування якого зазначив, що 18 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕАSТАR» (позичальник) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 15-93/16-505/08.

В якості забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між останнім та позивачем було укладено іпотечний договір № 15-94/16-779/08 від 19.02.2008 року, відповідно до якого товариство передало у іпотеку банку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4105,28 м.кв. Заставна вартість предмету іпотеки, відповідно до п.1.4. іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін № 5 від 05.09.2008 року до іпотечного договору) визначена у розмір 12037007,03 грн.

22.02.2012 року Господарським судом Донецької області прийнято постанову по справі № 5006/42/136/2012, яким визнано банкрутом боржника ТОВ «ЕАSТАR», відкрито ліквідаційну процедуру зазначеного підприємства, ліквідатором призначено - голову ліквідаційної комісії ОСОБА_1 .

Листом відповідача, який банк отримав 11.05.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було повідомлено про визнання кредитором у сумі 18692323,56 грн. у першу чергу, як такі, що забезпечені заставою.

Відповідно до звіту ліквідатора, який був затверджений ухвалою господарського суду Донецької області від 02.10.2013 року, предмет іпотеки був реалізований як будівельні матеріали за ціною 2104499,70 грн., а кошти були розподілені в загальному порядку між усіма кредиторами. Позивач фактично отримав на задоволення своїх вимог 741019,60 грн.

Зазначена ухвала була залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2013 року, однак за результатами касаційної скарги вищезазначена постанова та ухвала господарського суду Донецької області від 02.10.2013 року були скасовані постановою Вищого господарського суду України.

Посилаючись на те, що діями відповідача позивачу заподіяна істотна шкода, на підставі ст. 22 ЦК України просили стягнути на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 11295987,43 грн. та 3654 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 23 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» майнову шкоду у розмірі 11 295 987,43 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що внаслідок незаконних дій відповідача позивачу спричинено збитки які мають бути відшкодовані відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Салівонський О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення скасувати і закрити провадження у справі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник ПАТ «Промінвестбанк» адвокат Хорошилов І.І., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обгрунтоване, без змін.

Фактичні обставини справі встановлені судом першої інстанції

18 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого, відповідно до Статуту, є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕАSТАR» (позичальник) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 15-93/16-505/08.

В якості забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між останнім та позивачем було укладено іпотечний договір № 15-94/16-779/08 від 19.02.2008 року, відповідно до якого товариство передало у іпотеку банку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4105,28 м.кв. Заставна вартість предмету іпотеки, відповідно до п.1.4. іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін № 5 від 05.09.2008 року до іпотечного договору) визначена у розмір 12 037 007,03 грн.

22.02.2012 року Господарським судом Донецької області прийнято постанову по справі № 5006/42/136/2012, яким визнано банкрутом боржника ТОВ «ЕАSТАR», відкрито ліквідаційну процедуру зазначеного підприємства, ліквідатором призначено - голову ліквідаційної комісії ОСОБА_1 .

Листом відповідача, який банк отримав 11.05.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було повідомлено про визнання кредитором у сумі 18692323,56 грн. у першу чергу, як такі, що забезпечені заставою.

Відповідно до звіту ліквідатора, який був затверджений ухвалою господарського суду Донецької області від 02.10.2013 року, предмет іпотеки був реалізований як будівельні матеріали за ціною 2104499,70 грн., а кошти були розподілені в загальному порядку між усіма кредиторами. Позивач фактично отримав на задоволення своїх вимог 741019,60 грн.

Зазначена ухвала була залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2013 року, однак за результатами касаційної скарги вищезазначена постанова та ухвала господарського суду Донецької області від 02.10.2013 року були скасовані постановою Вищого господарського суду України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство та врегульовані Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Такі правовідносини не відносяться до цивільно-правових, а спір - підлягає розгляду в порядку господарського судочинства виходячи з такого.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (в редакції, що була чинною на час розгляду справи) у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 ГПК України (в редакції, що була чинною на час розгляду справи) справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Відповідно до статті 41 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Усі справи про банкрутство відповідно до частини другої статті 41 ГПК України розглядаються в порядку провадження, передбаченого ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законами України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та «Про банки та банківську діяльність».

Господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором); визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника. Як вбачається з закону, положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» врегульовує, у тому числі, питання правовідносин, що виникають під час продажу майна боржника під час провадження по справі про банкрутство, а також підстави для визнання угод, укладених боржником, недійсними, порядок розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації майна.

Отже, враховуючи, що порядок продажу майна боржника, розподіл коштів, врегульований Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори безпосередньо пов`язані із здійсненням провадження в цій справі розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство за правилами господарського процесу.

Порядок розподілу грошових коштів з реалізації майна банкрута регулюється законом про банкрутство, а саме статтями 31, 48 вищезазначеного Закону.

Провадження у справах про банкрутство складається з процедур встановлення факту неплатоспроможності боржника та безспірності вимог кредитора, що ініціює провадження (коли справа порушується за заявою кредитора), виявлення усіх можливих кредиторів і санаторів, санації (коли остання можлива) або визнання боржника банкрутом. Останнім етапом провадження є процедура задоволення вимог кредиторів за рахунок ліквідації майнових активів банкрута.

Усі зазначені процедури складають цілісне і відокремлене від позовного процесу провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у випадку неплатоспроможності боржника.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № № 635/6730/15-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не приймає доводи представника Банку відносно неможливості розгляду справи про відшкодування шкоди, спричиненої Банку діями ліквідатора в іншому провадженні ніж в цивільному, оскільки самі обставини спричинення шкоди Банку на момент подачі позову не встановлені належним чином. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Вищого господарського суду від 05.03.2014 року, на яку, як на єдину підставу для задоволення позовних вимог, посилається Банк, при новому розгляді справи суду серед іншого необхідно перевірити правомірність проведення ліквідаційної процедури, у тому числі обгрунтованість витрат попереднього ліквідатора на проведення ліквідаційної процедури.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги, що підставою для подання позову є дії ліквідатора, безпосередньо пов`язані з реалізацією майна боржника в процесі його ліквідації, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена категорія спору належить до юрисдикції господарських судів, що відповідно до ст.377 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в справі.

Відповідно до положень ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З огляду на те, що колегія Херсонського апеляційного суду вирішила на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Херсонського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. 255, 268, 374, 377, 383, 384, 389 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Салівонського Олексія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 23 квітня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.09.2020 року.

Головуючий С. В. Радченко

Судді: І. В. Вейтас

О. А. Кузнєцова