Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участю присяжних Ярута Н.В., Яровий Є.М.,

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, встановлення над нею піклування та призначення піклувальника,

в с т а н о в и в:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, відносно обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити піклування над ОСОБА_3 , та призначити піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12 серпня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі.

07 лютого 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання особи обмежено дієздатною та встановлення над нею піклування і призначення піклувальника, залишено без розгляду.

13 квітня 2017 року Апеляційним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , задоволено.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10 травня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття заяви до свого провадження та призначено справу до розгляду.

02 лютого 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про призначення судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

29 серпня 2019 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи матеріали цивільної справи № 755/12515/16, повернуто без виконання в зв`язку з неодноразовими викликами підекспертної, яка не була доставлена на експертизу.

18 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі.

05 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, встановлення над нею піклування та призначення піклувальника, до набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 13 вересня 2019 року у цивільній справі №755/12409/15-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, та від якого залежить вирішення даної цивільної справи.

17 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі.

14 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про призначення судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

09 липня 2020 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи матеріали цивільної справи повернуто до суду з Висновком експертів № 348 від 23 червня 2020 року.

13 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника - ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві та доказів долучених до позову, додатково пояснили, що заявник є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 встановлено першу групу інвалідності з 12 квітня 2007 року довічно, у зв`язку з загальним захворюванням. Внаслідок хвороби їй притаманна характерна стійка розумова відсталість з вираженими емоційно-вольовими розладами, вона втратила орієнтацію у часі та просторі, має провали в пам`яті та викривлене сприйняття реальності. Внаслідок погіршенням стану, ОСОБА_3 потребує постійного догляду, оскільки не здатна до самообслуговування, контролю власної поведінки та повністю залежить від інших осіб, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. 13 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що також спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 458 від 14 червня 2016 року, складеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого за своїми психічним станом ОСОБА_3 потребує не опіки, а піклування. Тому заявник бажає стати піклувальником матері ОСОБА_3 для захисту її особистих і майнових прав, оскільки за станом здоров`я вона не може виконувати свої обов`язки, а також заявник бажає піклуватися про створення своїй матері необхідних побутових умов, здійснювати піклування і надалі забезпечувати її лікуванням.

Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить наступного.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Статтею 30 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Цивільного кодексу України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або)керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою смію, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, відмовлено.

В мотивувальній частині рішення встановлено, дослівно: «..За даними висновку судово-психіатричного експерта № 458 від 14 червня 2016 року, складеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 страждає на органічне ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (F07/9 - згідно з МКХ-10); наявні в теперішній час у ОСОБА_3 порушення психічної діяльності суттєво впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїми психічним станом у теперішній час ОСОБА_3 потребує не опіки, а піклування…»

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмової заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу»)

Виходячи з положень статті 105 Цивільного процесуального кодексу України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до статті 239 Цивільного процесуального кодексу України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за №719/32171.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. (ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України).

14 січня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, з метою встановлення психічного стану ОСОБА_3 . (а.с.215-218)

На виконання ухвали суду, 23 червня 2020 року експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи складено Висновок судово-психіатричного експерта за №348, який приєднано до матеріалів цивільної справи (а.с.222-224)

За висновками експертів, ОСОБА_3 на даний час страждає стійким хронічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 07.8)

ОСОБА_3 за своїм психічним станом у даний час не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_3 за своїм психічним станом потребує встановлення над нею не піклування, а опіки.

В порядку дослідження висновку експертів, експерт Хоменко Олександр Віталійович в судовому засіданні пояснив, що висновок судово-психіатричного експерта, який наявний в матеріалах справи, є законним та обґрунтованим, відповідь на питання, яке викладені в ухвалі про призначення експертизи є категоричними, що виключає необхідність ставити ряд похідних питань, надані судом для проведення експертного дослідження матеріали цивільної справи та медична документація підекспертної особи були достатніми для надання повного та обґрунтованого висновку експерта, крім того зауважив, що при обстеженні у підекспертної виявлено наявність помірних когнітивних та виражених емоційно-волових порушень психологічного характеру, які за ступенем своєї вираженості на момент складання Висновку судово-психіатричної експертизи № 348 від 23 червня 2020 року, позбавляють ОСОБА_3 здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу».

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 № 397 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про обмежено дієздатною фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи обмежено дієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-384цс16.

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 28.03.1972 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Окрім цього, згідно із п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.1979 у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» зазначено, що сама природа того, що має бути встановлено компетентним національним органом- тобто реальний розлад психіки, потребує об`єктивної медичної експертизи.

У своїй постанові від 19 жовтня 2016 року по справі № 6-384цс16 судова палата у цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Як вбачається з дослідницької частини Висновку експерта за результатами проведення судово-психіатричної експертизи № 348 від 23 червня 2020 року, експертами Мирошниченко О.О. та Хоменко О.В. проведено психологічне дослідження, для проведення якої використовувалися: спрямоване опитування підекспертної особи, діагностичне спостереження, аналіз біографічного шляху, методики на дослідження когнітивних процесів та емоційно-вольової сфери.

Експертами під час опитування ОСОБА_3 встановлено, що в контакті підекспертна поводилась пасивно, комфортно, байдуже до ситуації та наслідків. Потребує повторення запитань (виявляє також приглухуватість), забуває інструкцію до інтелектуальних завдань під час виконання внаслідок в т.ч. загальної байдужості до них. Емоційні прояви згладжені, маловиразні, з рідким роздратуванням на необхідність зосереджуватися та пригадати інформацію. Мовний запас обмежений побутовою лексикою, використовується слабко. Судження спрощенні, світогляд звужений. Автобіографічні дати відтворює лише часто вживані, автоматизовані (дні народження членів родини); рік закінчення школи пригадати не змогла. Вольовий самоконтроль невисокий (пасивна підкореність)

В ході дослідження когнітивних процесів експертами встановлено наступне: «Увага значно звуженого обсягу, низької концентрації, інертна в переключенні. Продуктивність мнестичної функції виражено недостатня (3, 4, 3, відстрочено 4 з 10 з контамінаціями) переважно за рахунок низької довільності поведінки та загальної пасивності (виснажлива, байдужа до діяльності) Мислення вельми торпідне, тугорухоме. Розумові операції аналізу та синтезу виконує на низькому рівні абстрагування; під час виконання завдань потребує постійного спонукання, спрямовуючої допомоги, корекції. На продуктивність розумової діяльності відбуваються грубі помилки уваги, виражені мотиваційні та емоційно-вольові зміни. Лічильні операції виконує повільно, із значними помилками зусередження. Запас загальноосвітніх знань невеликий первинно та продовжує звужуватися (повідомляє, що вільний час дивиться новини, але не може назвати прем`єра України, не знає столиць найближчих до України колишніх радянських республік тощо). Психологічний аналіз результатів діагностичного обстеження підекспертної дозволяє визначити помірно-виражене зниження когнітивних процесів, яке поглиблюється вираженими емоційно-вольовими та мотиваційними змінами апатичного кола (пасивність, байдкужість, комформність, замикання, оскудіння кола інтересів)

Дієздатність - це передбачена нормами права здатність особистими діями набувати юридичних прав та обов`язків.

«Обмеження у дієздатності» та «визнання недієздатності» є різними правовими критеріями, що мають досить схожі процесуально-правові наслідки, проте їх застосування має певні специфічні особливості, пов`язані з різним ступенем обмеження правомочностей такої особи.

Обмеження у дієздатності як правовий інститут передбачено у статті 36 Цивільного кодексу України, де визначено основні підстави застосування судом такого обмеження, перелік яких не є вичерпним. Це перш за все: психічний розлад, який істотно впливає на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; зловживання спиртними напоями, алкогольними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми, зайняття підприємницькою діяльністю тощо.

Даний інститут спрямований на захист прав та інтересів насамперед членів сім`ї такої особи, тобто обов`язковою умовою дій особи, дієздатність якої обмежується, є постановлення близьких осіб, членів сім`ї у скрутне матеріальне становище.

У разі обмеження особи у дієздатності за поданням органу опіки та піклування судом встановлюється піклувальник, який є правомочним щодо здійснення щодо здійснення правочинів для підопічної особи і має забезпечувати достатній життєвий рівень та належне лікування для неї.

Підставою для визнання особи недієздатною, відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України, є лише наявність хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Тобто, незважаючи на схожу підставу - психічний розлад, на який страждає особа, слід враховувати, що він має різний ступінь тяжкості та тривалості у разі обмеження та позбавленні дієздатності.

Індекатором ступення дієздатності особи у юридичній науці визначено медичний та юридичний критерії.

Медичний критерій потребує офіційного підтвердження наявності в особи психічного розладу відповідно до результатів медичних висновків або спеціальних експертиз.

Що стосується юридичного критерія, то ним є саме визначення можливості особи усвідомлювати власні дії та керувати ними. Такі можливості можуть бути відсутні частково або повністю, що зумовлює саме характером та ступенем розладу психічної діяльності.

Відповідно до статті 36 Цивільного кодексу України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу закріплене у Законі України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Враховуючи викладене, з урахуванням обраного заявником способу захисту особи, в інтересах якої подано до суду заяву про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, оскільки за своїм психічним станом ОСОБА_3 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, страждає стійким хронічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 07.8), та потребує встановлення над нею не піклування, а опіки, тому у розумінні ст. 36 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для обмеження цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно зі статтею 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Аналізуючи, що за відсутністю встановлених обставин, які підлягають доведенню щодо психічного стану особи та обмеження її у дієздатності, суд не надає оцінку заявленим вимогам щодо встановлення піклувальника та його спроможності виконувати ці обов`язки, оскільки ці вимоги є похідними та підлягають розгляду в залежності від визначення психічного стану особи та доведення її неспроможності вчиняти певні дії, тобто володіти повною (частковою) дієздатністю.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, встановлення над нею піклування та призначення піклувальника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 30, 36, 55, 60 Цивільного кодексу України, Закону України «Про психіатричну допомогу», Закону України «Про судову експертизу», статтями 2, 4, 12, 83, 105, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 295-300, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволеннізаяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, встановлення над нею піклування та призначення піклувальника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя:

Присяжні: 1.

2.