ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №588/1846/19

Номер провадження 22-ц/816/424/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Розторгуєвої Валентини Борисівни на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року в складі судді Линник О.С., постановленого у м. Тростянець,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2019 року, позивач, просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Вказує, що разом з ним в будинку зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 , яка не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, а саме з 1996 року. Зазначає, що відповідач не проживаючи у його будинку не сплачує комунальним платежів та участі в утриманні житла не приймає. Її особистих речей у будинку немає і вказаним будинком вона не цікавиться. Після переїзду до м. Суми відповідач навчалася, після чого залишилася проживати у м. Суми на постійне місце проживання і на даний час проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що відповідач створює йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.12.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Розторгуєва Валентина Борисівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд приймаючи оскаржуване рішення не звернув уваги на те, що відповідач без поважних причин не користується житловим приміщенням, оскільки не проживає у будинку, що належить позивачу. Вказана обставина є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вказує, що фактично відповідач працює на постійній основі в навчальному закладі та проживає в м. Суми. Зазначає, що факт проживання відповідача в іншій місцевості у зв`язку з навчанням не є поважною причиною не проживання у спірному житловому приміщенні. Вказує, що кошти які перераховувалися відповідачем 14.12.2018 року в сумі 850 грн. 00 коп., 28.12.2018 року в сумі 800 грн. 00 коп., 12.07.2019 року в сумі 1200 грн. 00 коп., 13.08.2019 року в сумі 1200 грн. не свідчать про те, що вони переказувалися саме на цілі по утриманню будинку або сплати комунальних послуг. Відповідач, як донька, мала надавати матеріальну допомогу своїм батькам, які є літніми людьми, а тому часто хворіють. Зазначає, що поважність причин не проживання відповідача у спірному житловому будинку останнім доведена не була. Реєстрація відповідача у спірному будинку є перешкодою для позивача у праві вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки останній позбавлений права його подарувати або продати.

Від відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначає, що вона фактично не проживала у спірному житловому приміщенні з поважних причин, оскільки навчалась у медико - біологічному ліцеї при Сумському медичному училищі, а потім у Сумському державному педагогічному університеті ім.. А.С. Макаренка. Зазначає, що у спірному будинку наявні її особисті речі, зокрема, її одяг, меблі (шафи, ліжко), особисті фото, магнітофон та інше. Вказує, що апелянт не надав до суду ніяких доказів щодо утримання житла чи проведення ремонтних робіт без її участі. Зазначає, що нею надавалася допомога по проведенню ремонтних робіт (поклейка обоїв, фарбування підлоги, побілка подвального приміщення), а також по господарству (прибирання приміщення, консервування, допомога на присадибній ділянці). Крім того, вона привозила батькам одяг, продукти харчування, дарувала подарунки, приїздила на всі свята, дні народження, святкування весілля її племінника. Вказує, що договір про сплату комунальних послуг між нею та апелянтом не укладався, оскільки вона була і є членом родини, і тими коштами, що надавала, останній розпоряджався за власним бажанням. Зазначає, що кошти надавалися нею не лише в готівковій але й в безготівковій формі. Вказує, що тимчасово вона проживає в м. Суми, але в майбутньому планує повернутись до будинку батьків та проживати в ньому. Просила суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач та його представник до суду не прибули, але про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечила та просила залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач періодично надавала позивачу матеріальну допомогу, яку останній мав право спрямовувати на оплату комунальних послуг. Крім того, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту перешкоджання відповідачем у користуванні житловим приміщенням. Крім того, позивачем не було надано до суду доказів щодо конкретного періоду не проживання позивача у спірному житловому приміщенні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з такого.

30.03.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено біржовий договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_4 продав на біржових торгах, а ОСОБА_1 придбав нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2019 року вбачається, що державну реєстрацію договору купівлі - продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивач здійснив лише 19.09.2019 року (а.с. 9).

З довідки Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 08.07.2019 року вбачається, що позивач має наступний склад сім`ї: дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 (а.с. 11).

З копії паспорту відповідача вбачається, що остання 18.06.2010 року зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31). Таким чином, відповідач вселилася в спірну квартиру, як член сім`ї власника - дочка позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження кількості зареєстрованих і проживаючих в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 від 12.08.2019 року, що складений комісією Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, за вказаною адресою на день здійснення обстеження проживав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до копії атестату про повну загальну середню освіту відповідач 20.06.1997 року закінчила медико - біологічний ліцей при Сумському медичному училищі (а.с.66).

Згідно з наявним в матеріалах справи дипломом спеціаліста вбачається, що відповідач 30.06.2002 року закінчила Сумський державний педагогічний університет ім.. А.С. Макаренка і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Українська мова і література» та здобула кваліфікацію вчителя української мови і літератури та зарубіжної літератури (а.с.65).

З характеристики виданої Комунальною установою Сумський навчально - виховний комплекс № 16 імені Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Сумської міської ради на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що остання працює у вказаному комунальному закладі, який розташований в м. Суми з 09.09.2011 року на посаді вчителя англійської мови. (а.с. 36).

Також, з довідки виданої Комунальною установою Сумський навчально - виховний комплекс № 16 імені Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Сумської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 станом на 30.10.2019 року працює у вказаному навчальному закладі. (а.с.37).

Отже, матеріалами справи доведено, що позивач є власником будинку, який заявив вимоги про визнання члена сім`ї своєї доньки ОСОБА_2 особою, що втратила право користування приміщенням будинку у зв`язку в тратою права користування, оскільки з вересня 2011 року має постійне місце роботи та постійно проживає без реєстрації в будинку матері її цивільного чоловіка у місті Суми.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 406 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та через відсутність поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що фактично після закінчення навчання відповідач працевлаштувалася у Комунальній установі Сумський навчально - виховний комплекс № 16 імені Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Сумської міської ради, де і на день розгляду справи працює вчителем англійської мови. В судовому засіданні та наданих до суду письмових відзивах (а.с. 28) відповідач визнає, що фактично разом із сім`єю проживає у свого цивільного чоловіка у м. Суми в зв`язку з працевлаштуванням до Комунальної установи Сумський навчально - виховний комплекс № 16 імені Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Сумської міської ради та через необхідність отримувати якісне лікування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що фактично відповідачем визнано своє фактичне не проживання за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , у спірному будинку при недоведеності поважності причин такого не проживання більш ніж 1 рік.

Доводи відповідача про те, що вона фактично не проживала у спірному будинку з поважних причин, а саме через те, що була працевлаштована у м. Суми, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до визначення терміну викладеному у ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання, це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Заперечуючи проти позову, відповідач не спростувала належними доказами того, що з огляду на відстань від спірного будинку до місця її роботи та наявності регулярних транспортних сполучень існували поважні причини, які б заважали їй фактично проживати по місцю реєстрації. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування (місце тимчасового проживання) визнається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про поважність причин її не проживання у спірному будинку через продовження навчання, в зв`язку з тим, що будь - яких доказів такого навчання з часу реєстрації відповідача у спірному будинку, а саме з 18.06.2010 року, матеріали справи не містять.

Крім того, обґрунтування причин не проживання відповідача у спірному будинку через необхідність проходити лікування у м. Суми колегія суддів визнає неповажними, оскільки фактично відповідач періодично проходила таке лікування в амбулаторному режимі в період з 03.11.2016 по 18.11.2016 року та в період з 04.03.2017 року по 07.03.2017 року, що не позбавляло її можливості фактично проживати у спірному будинку.

Щодо грошових коштів, які перераховувалися відповідачем 14.12.2018 року в сумі 850 грн. 00 коп., 28.12.2018 року в сумі 800 грн. 00 коп., 12.07.2019 року в сумі 1200 грн. 00 коп., 13.08.2019 року в сумі 1200 грн. на адресу своїх батьків, колегія суддів зазначає, що з наданих відповідачем квитанцій не можливо встановити призначення платежу. Крім того, сам факт сплати таких грошових коштів не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не з підстав відмови від сервітуту відповідача, в інтересах якого був встановлений сервітут (п.2 ч.1 ст. 406 ЦПК України), саме посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦПК України, яка є самостійною підставою для припинення встановленого сервітуту, а саме не проживання відповідача у спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на те, що факт не проживання відповідачки у спірному домоволодінні більш ніж один рік не заперечувався останньою та є самостійною підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Розторгуєвої Валентини Борисівни задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 768 грн 40 коп. та за апеляційний перегляд справи в сумі 1260 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко