Справа № 127/4377/20
Провадження № 22-ц/801/1408/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуСправа № 127/4377/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2020 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Антонюком В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Мотивує свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2 зазначає, що відповідач тривалий час необхідну матеріальну допомогу на утримання сина не надає. У зв`язку з цим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення донькою повноліття.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що на даний час він не працевлаштований, немає постійного заробітку, тому не заперечує сплачувати аліменти на малолітнього сина в твердій грошовій сумі 1000 грн щомісячно, до досягнення ним повноліття. Вказує, що сам перебуває на утриманні його цивільної дружини ОСОБА_4 , у якої також троє дітей та хвора мати, що призводить до певного морального пригнічення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на сина в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 2500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій визнає свій обов`язок по утриманню сина. Однак посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині задоволення позову щодо стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн., зменшивши суму до 1000 грн.

В якості доводів послався на те, що не має можливості надавати допомогу дитині в розмірі, визначеному рішенням суду. Вказує на те, що не працює, і тому знаходиться у важкому матеріальному становищі, а також суд не взяв до уваги, що сам перебуває на утриманні цивільної дружини.

В свою чергу ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітньої дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Частиною 1 ст.184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень.

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Відповідач вказує на те, що у дуже важкому моральному та матеріальному становищі, адже непрацевлаштований та немає постійного заробітку та на підтвердження цього відповідач надав копію трудової книжки.

Однак даний доказ, як вірно зробив висновок суд першої інстанції не підтверджує факту того, що відповідач фактично ніде не працює та немає жодних доходів, тобто матеріально не забезпечений.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 спроможний утримувати свого сина в зазначеному судовим рішенням розмірі.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. ст. 180, 184 СК України дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на малолітню дитину.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він фінансово не спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: довідка про склад сім`ї ОСОБА_4 ; довідка з центру зайнятості; витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються та не оцінюються. Дані докази не були предметом розгляду судом першої інстанції та відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, хоча скористався своїм правом, про що йому було роз`яснено судом в ухвалі від 17.03.2020 і надав заперечення на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому доводи відповідача відносно того, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі та не відповідає його можливостям, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки не спростовують вірний висновок суду першої інстанції та не звільняє від обов`язку на утримання свого сина.

З урахуванням наведеного, положень ст. ст.180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, не є інвалідом та який не обмежений у праці, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина у 2500 грн., щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, з чим погоджується й апеляційний суд.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, судом першої інстанцій було враховано всі обставини, які мають значення для справи і які визначені ст.182 СК України.

Суд першої інстанції, виходячи з встановлених обставин справи, із врахуванням інтересів сина, його віку дійшов правильного висновку, що батько й матір мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своєї дитини, з чим погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало