ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2039/19

Головуючий у першій інстанції Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/886/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бечка Є.М.,

суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

дата та місце складання повного тексту: 26 травня 2020 року, м.Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 серпня 2013 року у розмірі 42003 грн 37 коп. та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 19 серпня 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначав, що підписуючи вказану заяву, відповідачка погодилася, що дана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Вказаною заявою відповідачка підтверджує той факт, що вона була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору між сторонами також підтверджується тим, що відповідачка користувалася картковим рахунком, а також використанням нею кредитних коштів. Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідачка грошові кошти для погашення заборгованості повертала не в повному обсязі, що відображено в розрахунку заборгованості. У зв`язку з порушеннями умов повернення кредитних коштів, станом на 28 березня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 42003 грн 37 коп., з яких: 0 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 4168 грн 26 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 32658 грн 76 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2700 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1976 грн 35 коп. штраф (процентна складова).

Також позивач звертає увагу, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, але якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Умовами п.1.1.7.43 договору сторони визначили, що дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Також позивач зазначає, що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 42003 грн 37 коп. за кредитним договором б/н від 19 серпня 2013 року.

Суд виходив з того, що у відповідачки відсутня заборгованість за тілом кредиту та процентами, відповідачкою сплачена заборгованість за тілом кредиту, тому позовні вимоги безпідставні та відсутні правові підстави для їх задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Представник банку вказує, що на підставі анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт 5300 грн, відповідачка активувала карту, користувалася кредитними коштами, зверталась до банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущену карту № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2018 року, якою й продовжувала користуватись. Випискою банку підтверджується, що відповідачка користувалась кредитними коштами, а також частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту. Таким чином, суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахував вищевказані обставини та звільнив відповідачку від відповідальності.

На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, в порушення ст.1054 ЦК України, судом не встановлено розміру заборгованості за фактично використаними та не повернутими кредитними коштами. Вказує, що з розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками чітко вбачаються всі операції про зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Представник банку зазначає, що відповідачка не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення договору та використання кредитних коштів, а також не спростувала розмір наявної заборгованості.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів повного виконання кредитного договору.

У визначений судом строк представником ОСОБА_1 адвокатом Гринь Л.В. подано відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». У відзиві сторона відповідачки просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Доводи відзиву зводяться до того, що в наданій анкеті-заяві зазначено, що Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи становлять укладений договір. Однак, позивач на підтвердження свого позову не надав суду Пам`ятку, яка є складовою частиною договору. Зазначає, що стороною позивача додано до справи довідку про умови кредитування, однак, доказів того, що саме ці тарифи були чинними на час підписання анкети-заяви суду не надано. Також позивачем не доведено, що саме надані Умови та Правила існували у такому вигляді на день укладення договору, не довів яка кредитна карта була надана відповідачці, її номер, граничний строк дії тощо.

Відповідачка посилається на ту обставину, що з наданих позивачем копій документів не простежується, який первинно був наданий кредитний ліміт та коли і на підставі яких домовленостей він був змінений. Факт надання грошових коштів може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдино можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу. Також позивач неправомірно в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. Розрахунок заборгованості не може бути належним доказом у даній справі, оскільки в ньому не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку нарахована ця заборгованість. Більш того, розрахунок не має ознак документу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам не в повній мірі відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала 19 серпня 2013 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, Анкета-заява не містить даних щодо істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погоджується із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.com.ua. Також вбачається, що в анкеті-заяві не відмічено, яку саме карту просить видати та з яким кредитним лімітом. При цьому не відмічено, що вона отримала Пам`ятку клієнта (а.с.11).

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19 серпня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2015 року, заборгованість за кредитом складала 3929 грн 02 коп., заборгованість за процентами 141 грн 31 коп., несплачені проценти на поточну заборгованість 137 грн 55 коп. та несплачені проценти на прострочену заборгованість 3 грн 76 коп. (а.с.8).

Згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19 серпня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 28 березня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 42003 грн 37 коп., з яких: 0 грн 00 коп. тіло кредиту; 4168 грн 26 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 32658 грн 76 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2700 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 2476 грн 35 коп. заборгованості за судовими штрафами (а.с.9-10).

Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в ПриватБанку наявні умови по картках: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.12).

Також матеріали справи містять Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті Банку (а.с.13-27), копію паспорту ОСОБА_1 (а.с.28).

З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 29 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 19 серпня 2013 року, отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2018 року (а.с.94).

З виписки по карті НОМЕР_3 ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці встановлено кредитний ліміт 19 серпня 2013 року в сумі 5300 грн. Остання операція по даній карті була 16 липня 2014 року. По карті НОМЕР_4 29 січня 2016 збільшено кредитний ліміт до 3680 грн (а.с.95-96).

З довідки ПриватБанку без номеру та дати, вбачається, що 19 серпня 2013 року по карті НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 19 серпня 2013 року спочатку 300 грн, а потім в сумі 5300 грн. 04 вересня 2015 року кредитний ліміт знижено до 4290 грн, 25 січня 2016 року знижено кредитний ліміт до 3680 грн, 29 січня 2016 року повторно знижено кредитний ліміт до 3680 грн, 03 березня 2016 року знижено кредитний ліміт до 3417 грн 64 коп., 02 квітня 2016 року знижено кредитний ліміт до 3082 грн 53 коп., а 12 вересня 2016 року знижено кредитний ліміт до нуля.

Тобто, вбачається, що у вересні 2016 року кредитний ліміт по карті НОМЕР_3 складає 0 грн.

Також матеріали справи містять інформацію про внесення змін в тарифи по банківським картам ПриватБанку (а.с.99-101, 102-104), інформацію про зміни в процедуру оформлення та тарифах по кредитним картам (а.с.105-108), інформацію про актуалізацію тарифів по картам ПриватБанку (а.с.109-113).

Мотивуючи свої позовні вимоги, представник ПриватБанку зазначив, що відповідачка отримала кредит у розмірі 5300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка також не заперечує, що вона отримала кредитні кошти, користувалась ними та погашала заборгованість.

Разом з тим, інших доказів, крім позовної заяви, на підтвердження кредитних договірних зобов`язань між сторонами суду першої інстанції надано не було. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що саме заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

Однак, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не було надано Пам`ятку клієнта та Тарифи для можливості визначення яку саме карту отримала відповідачка та на яких умовах.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки з наданих позивачем доказів неможливо встановити на яких саме умовах було укладено кредитний договір, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення відсотків, однак неможливо погодитись з висновком суду про відмову у стягненні тіла кредиту у розмірі 4168 грн 26, так як отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором не заперечується самою відповідачкою, а розмір простроченого тіла кредиту підтверджується наявними у матеріалах доказами. Посилання суду першої інстанції в рішенні про відсутність заборгованості за тілом кредиту не мотивовано та спростовуються матеріалами справи. Тому доводи апеляційної скарги, що в порушення ст.1054 ЦК України, судом не встановлено розміру заборгованості за фактично використаними та не поверненутими кредитними коштами заслуговують на увагу.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, облік заборгованості за простроченим тілом кредиту Банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту (тіло кредиту прострочене на звітну дату), які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції не виходив з неукладеності кредитного договору, а зазначив про недоведеність позивачем умов договору.

Заслуговують на увагу посилання представника банку вказує, що на підставі анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт 5300 грн, відповідачка активувала карту, користувалася кредитними коштами, зверталась до банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущену карту № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2018 року, якою й продовжувала користуватись. Цими ж доказами спростовуються доводи позивачки щодо пропуску строку позовної давності.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, а також частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту. З розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками вбачаються всі операції про зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Водночас стороною відповідачки не спростовано належними та допустимими доказами відсутність заборгованості та повного виконання кредитного договору.

Доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відхиляються з вищенаведених підстав.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту (простроченого) є помилковим, тому апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та частково задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 4168 грн 26 коп.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи позов АТ КБ «ПриватБанком» було сплачено судовий збір в сумі 1921 грн та, враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє позовні вимоги банку, на 10%, слід стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь банку в сумі 192 грн 10 коп. (1921 х 10%). Також, враховуючи, що задоволена частково апеляційна скарга банку, слід пропорційно стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 228 грн 15 коп. (2881,50 х 10%) у відшкодування сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.4, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д; ) заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 4168 (чотири тисячі сто шістдесят вісім) грн 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д; ) 420 (чотириста двадцять) грн 25 коп. у відшкодування судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: