Дата документу 11.09.2020
Справа № 501/3167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 11.09.2019 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частини автомобіля Hyundai Tucson 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 .

Позов мотивований тим, що 14.10.2014 року між ним (позивачем) та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

08.04.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до нього про розірвання шлюбу.

У подружжя є спільне майно подружжя, яке придбано за період шлюбу та підлягає розподілу між подружжям.

Позивач зазначає в позові, що 13.11.2018 подружжям було придбано автомобіль Hyundai Tucson, 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 , який оформлений на ОСОБА_2 . Зазначений автомобіль перебуває у відповідачки у постійному користуванні. В позасудовому порядку дійти згоди щодо поділу спірного автомобіля, компенсації частки вартості сторонам не вдалось.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідачка 04.11.2019 надала до суду заперечення на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.43-45), посилаючись на те, що спірний автомобіль придбаний з використанням банківського кредиту. Вартість автомобілю складає 1 118 600 грн., з них аванс у сумі 335580,00 грн. був сплачений у день укладання договору, різниця коштів в розмірі 783 580 грн. - після отримання кредиту в банку.

Відповідачка стверджує, що до шлюбу у неї був інший автомобіль «Nissan Qashgai», 2013 року, який в подальшому вона продала за 10400 доларів США та вказані кошти були внесені у якості частини авансового платежу за спірний автомобіль. Решта авансового платежу була внесена за рахунок коштів, які ОСОБА_2 позичила у своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Також, відповідачка зазначає, що фактично всі платежі за договором вона здійснювала самостійно, прочинаючи з травня 2019 року, тобто з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, вона неодноразово письмово повідомляла позивача про те, що платежі за кредитним договором вона здійснює самостійно та просила нотаріально засвідчити її особисте право власності на автомобіль.

Позивач 26.11.2019 надав до суду відповідь на відзив (а.с.85-86), просив суд задовольнити позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.09.2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с.27).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.34-35).

Ухвалами Іллічівського міського суду Одеської області від 04.10.2019, 29.11.2019 у задоволенні заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.34-35, 93-95).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20.12.2019 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.104-105).

Ухвалами Іллічівського міського суду Одеської області від 28.01.2019 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу (а.с.116-117, 119-120).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 14.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8).

08.04.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Вказані обставини визнані сторонами по справі в судовому засіданні.

13.11.2018 подружжям придбано автомобіль Hyundai Tucson 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.52-59), який оформлений на ОСОБА_2 (а.с.140).

Спірний автомобіль придбаний з використанням банківського кредиту, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.60-66). Вартість автомобілю складає 1 118 600 грн., з них аванс у сумі 335 580,00 грн. сплачений у день укладання договору купівлі-продажу, різниця коштів в розмірі 783 020 грн. - після отримання кредиту в банку.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року вбачається, що до шлюбу у позивачки був інший автомобіль «Nissan Qashgai», 2013 року (а.с.46-51).

Також, судом досліджено копії квитанцій про сплату коштів за кредитним договором від імені ОСОБА_2 (а.с.67-71).

Згідно копій повідомлень від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка з 13.05.2019 року, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, вона неодноразово письмово повідомляла позивача про те, що платежі за кредитним договором вона здійснює самостійно та просила нотаріально засвідчити її особисте право власності на автомобіль (а.с.9-11).

Відповідно до висновку есперта №6677 судової авт товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля Hyundai Tucson.2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 станом на день звернення позивача до суду 11.09.2019 року складає 753 684 грн. (а.с.133-136).

IV. Оцінка Суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль Hyundai Tucson 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості.

Разом з тим, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/4 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 187 511,00 гривень, з наступних підстав.

Як встановлено судом, 13.11.2018 подружжям придбано автомобіль Hyundai Tucson 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.52-59), який оформлений на ОСОБА_2 (а.с.140).

Спірний автомобіль придбаний з використанням банківського кредиту, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.60-66). Вартість автомобілю складає 1 118 600 грн., з них аванс у сумі 335 580,00 грн. сплачений у день укладання договору купівлі-продажу, різниця коштів в розмірі 783 020 грн. - після отримання кредиту в банку.

В судовому засіданні відповідачка вказувала на те, що до шлюбу у неї був інший автомобіль «Nissan Qashgai», 2013 року (а.с.46-51), який вона продала за 10 400 доларів США, що в еквіваленті до курсу гривні складає 291 020 гривень, які вона внесла у якості авансу при укладенні договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Вказані обставини визнані позивачем по справі в судовому засіданні.

Разом з тим, всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів, що решта авансового платежу у розмірі 44 560 гривень була внесена за рахунок коштів, які ОСОБА_2 позичила у своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суду не надано.

Також, відповідачка стверджувала у запереченнях на позов та надавала пояснення в суді, що фактично всі платежі за договором вона здійснювала самостійно, прочинаючи з травня 2019 року, тобто з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, вона неодноразово письмово повідомляла позивача про те, що платежі за кредитним договором вона здійснює самостійно та просила нотаріально засвідчити її особисте право власності на автомобіль. Вказані обставини визнані позивачем та знайшли своє підтвердження в письмових доказах, які є в матералах цивільної справи (а.с.9-11).

Отже, з моменту укладання договору купівлі-продажу спірного автомобіля - з 13.11.2018 року до травня 2019 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели сумісне господарство.

Суд бере до уваги, що згідно квитанцій, копії яких є матеріалах справи, від імені ОСОБА_2 на рахунок кредитної установи по кредитному договору сплачено:

- у грудні 2018 року - 66 962,00 грн.;

- у січні 2019 року - 65 700,00 грн.;

- у лютому 2019 року - 66 000,00 грн.;

- у березні 2019 року - 65 800,00 грн.;

- у квітні 2019 року - 66 000,00 грн.

Всього сума коштів за вказаний період, які сплачені на рахунок банківської установи складає 330 462,00 грн.

Таким чином, сума компенсації частки вартості за спірний автомобіль на користь позивача складає 187 511 грн. (330 462,00 + 44 560,00)/2, що фактично становить 1/4 ринкової вартості автомобіля Hyundai Tucson.2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 станом на день звернення позивача до суду 11.09.2019 року.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вартість 1/4 автомобіля Hyundai Tucson 2018 року виготовлення, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 187 511,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко