Справа № 610/497/20
Провадження № 2/610/305/2020

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Косолапової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 610/497/20 (пр. № 2/610/305/2020) за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму в якості страхового відшкодування в розмірі 15276,91 грн., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 102 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що 02.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.123307, предметом якого є страхування автомобіля «MAN TGM 18240», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05.03.2018 року у м. Харкові, по вул. Гольдбергівська, б. 100, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «MAN TGM 18240», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ-21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

12.03.2018 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього № UA001/L08/01 від 23.03.2018 р. здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 15276,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13842 від 26.03.2018 року.

11.04.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_1 , було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування.

16.04.2019 року зазначену вимогу було отримано відповідачем, однак жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача ОСОБА_1 не було здійснено.

05.07.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_1 повторно було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування.

Станом на 17.02.2020 р. суму страхового відшкодування відповідачем ОСОБА_1 не погашено.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування в розмірі 15276,91 грн. та стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2102 грн.

25.05.2020 відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 був визнаний винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП. З позовної заяви дізнався, що ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК» звернулась до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 123307. ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК» у розмірі 15276,91 грн. Позивачем надана незавірена копія рахунку ТОВ «ТЕХНОФОРУМ» №1800762 від 20.03.2018, з якого вбачається, що нібито автомобіль МАN TGM 18240 д.р.н. НОМЕР_1 був ще відремонтований 20.02.2018 на суму 21752,60 грн. У страховому акті № UA 001/L08/01 від 23.03.2018, який був складений пізніше проведення ремонтних робіт та розрахунку страхового відшкодування зазначає розмір збитків 21752,60 грн (франшиза 6475,69 грн; розмір страхового відшкодування 15276,91 грн). Однак позивачем доданий ще один письмовий доказ звіт № SOS_282 регіонального партнера ТОВ «СОС Сервіс Україна» про оцінку вартості (розміру збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу д.р.н. НОМЕР_1 у розмірі 8868,58 грн. Таким чином, в письмових доказах наявні протиріччя стосовно суми майнової шкоди, а саме, позивач не надав достатніх доказів на підтвердження суми заподіяної майнової шкоди у розмірі 15276,91 грн. Крім того, цивільно-правова відповідальність на автомобіль ВАЗ-21061 д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», і вказана страхова компанія відшкодувала ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК» шкоду. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

17.06.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що основним оціночним документом при визначенні суми страхового відшкодування слугував саме рахунок ТОВ «ТЕХНОФОРУМ» № DP-1800762 від 20.03.2018, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу марки МАN TGM 18240 д.р.н. НОМЕР_1 складав 21752,60 грн, що також відображено в п.6 Розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA 001/L08/01 від 23.03.2018. Між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК» виникли договірні відносини, які регулюються умовами Договору добровільного страхування № АМ.123307 від 02.01.2018., відповідно до п. 6 якого визначено варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня», тобто, сума відшкодування визначається на підставі рахунків СТО. Звіт ТОВ «СОС Сервіс Україна» № SOS_282 від 05.03.2018 є попереднім оціночним документом при врегулюванні заявленого страхового випадку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 22074,95 грн., навіть більше за вартість визначену Рахунком СТО 21752,60 грн. Щодо посилання відповідача на визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 8868,58 грн., згідно з наданим звітом ТОВ «СОС Сервіс Україна», то вказаним звітом експерт визначив саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і відповідач як завдавач шкоди не наділений правом часткового відшкодування шкоди. Стосовно посилання на те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» начебто відшкодувала завдану шкоду ПП «Транс Логістік», позивач зазначив, що навіть у разі підтвердження такої обставини, вона жодних правових наслідків для абсолютного права позивача на відшкодування завданих збитків з винної особи не несе, а також ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» не позбавлено права звертатись до ПП «ТРАНС ЛОГІСТІК» з вимогою про повернення безпідставно набутого майна у разі підтвердження здійснення подвійної виплати.

В судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заявленого до нього позову не визнав, зазначив, що вартість відновлювальних ремонтних робіт вантажного автомобіля, що потрапив в ДТП є необґрунтованою та вже відшкодованою, просив в позові відмовити.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 19.06.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «Українську страхову компанію КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

В судове засідання представник третьої особи ПрАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

02.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.123307, предметом якого є страхування автомобіля «MAN TGM 18240», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.44 ).

Згідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 05.03.2018 року у м. Харкові, по вул. Гольдбергівська, б. 100, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «MAN TGM 18240», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ-21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Встановлено, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.04.2018 року відповідача ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 66-67).

12.03.2018 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього № UA001/L08/01 від 23.03.2018 р. здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 15276,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13842 від 26.03.2018 року (а.с.84,86 ).

11.04.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_1 , було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування (а.с.87 ).

16.04.2019 року зазначену вимогу було отримано відповідачем, однак жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача ОСОБА_1 не було здійснено (а.с. 88).

05.07.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_1 , повторно було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування (а.с. 89).

ТОВ «Інтер-Ріск Україна» 07.11.2018 звернулось до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про страхове відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 05.03.2018 з вини ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи №93 від 19.04.2018 та страхового акту № 93 від 19.04.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAN TGM 18240», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 15890,90 грн, а сума страхового відшкодування 4399,10 грн (а.с.).

Відповідно до платіжного доручення № ЗР029725 від 24.04.2018 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» сплатила ПП «Транс Логістік» 4399,10 грн у якості відшкодування

07.07.2020 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» направило претензію ОСОБА_1 з вимогою погасити суму страхового відшкодування у розмірі 4399,10 грн

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями статті 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частинами 3 та 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд може обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.09.2016р. по справі № 6- 725цс16; постанові ВСУ від 20.01.2016 р. по справі № 6-2808цс15; постанова ВСУ від 14.02.2018р. № 754/1114/15-ц.

З огляду на вказане суд приходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

В той же час, судом встановлено, що позивач не звертався до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АМ1472212 то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не виникало.

Суд погоджується із доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого страхового відшкодування, оскільки саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, але позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Керуючись ст. ст.1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст.8, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 89, 141, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПрАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, б. 40, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» , вул. Глибочинська, 44, м. Київ, 04050.

Повний текст рішення складено 14.08.2020.

Суддя В.М. Тімонова