Справа №345/4757/19
Провадження № 2/345/76/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю: представників позивача - ОСОБА_5., ОСОБА_8

третя особа: ОСОБА_1

представника третьої особи: Ясінець В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_2 до Ріп`янської сільської ради, треба на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сесії Ріп`янської сільської ради від 26.07.2019 року №8-23/2019 року, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті свого батька ОСОБА_3 він успадкував право на приватизацію земельної ділянки, яку було вирішено передати у власність його батьку згідно рішення Ріп`янської сільської ради від 23.12.1993р. Однак, рішенням Ріп`янської сільської ради від 26.07.2019 року №8-23/2019 у нього було вилучено частину земельної ділянки шириною 3,5м. та довжиною 8м. для розміщення дороги, яка веде до господарства ОСОБА_1 . Вважає таке рішення сільської ради незаконним, оскільки при прийнятті Ріп`янською сільською радою оскаржуваного рішення було порушено його право на земельну ділянку, окрім цього Ріп`янською сільською радою було допущення порушення вимог законодавства щодо зміни цільового призначення земельною ділянки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково зазначила про порушення сільською радою процедури прийняття рішення та просила позов задоволити з наведених у позові та додаткових поясненнях підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що до Калуської РДА звернулась мешканка с. Яворівка ОСОБА_1 з приводу того, що вона не має можливості вільного заїзду до свого господарства через відсутність дороги. Для розгляду заяви було направлено комісію із представника сільської ради та представників Калуської РДА і Держгеокадастру, які встановили факт відсутність дороги, та було рекомендовано сільській раді вирішити питання щодо влаштування громадської дороги. Після цього сільською радою із залученням спеціалізованої організації було виготовлено схему розміщення дороги із визначенням місця розташування дороги та виставлено межові знаки дороги. Після цього на сесії сільської ради прийнято рішення про затвердження схеми розміщення громадської дороги. Оскільки на його думку дане рішення не порушує прав позивача, дорогу прокладено за рахунок земель сільської ради, то просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що вважає дії Ріп`янської сільської ради щодо прийняття оскаржуваного рішення законними та вчиненими в межах чинного законодавства, а права позивача не порушеними, оскільки ним не виконано дій щодо успадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Заперечив щодо задоволення даного позову.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що йому зателефонувала його братова, та сказала, щоб він приїхав до неї. Коли він приїхав то сільський голова вже їхав геть. На місці він побачив вже побиті пальки, накидані каміння, город забрали. Це все вібувалось на городі ОСОБА_2 , яким він користувався.

Суд, вислухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ріп`янської сільської ради від 23.12.1993р. «Про передачу земель у приватну власність» вирішено передати ОСОБА_3 0,59 га землі (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). Згідно заповіту від 20.02.2002р. ОСОБА_3 заповів все своє майно в рівних долях (по Ѕ) ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 18). Згідно довідки Калуської районної державної нотаріальної контори від 01.10.2019р. № 132/02-14 в Калуській нотаріальній конторі 14.03.2008р. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а станом на 01.10.2019р. до нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_2 (а.с. 12).

Між сім`ями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сусідами, існує спір з приводу заїзду (дороги) до домоволодіння ОСОБА_1 , що підтверджується письмовими заявами сторін (а.с. 36, 38).

20.11.2018р. ОСОБА_7 звернулась із заявою до голови Калуської РДА з приводу відсутності під`їзної дроги до її госопдарства (а.с. 87). 04.04.2019р. комісією із представників Калуської РДА і Держгеокадастру в присутності секретаря Ріп`янської сільської ради було здійснено обстеження земельних ділянок в с. Яворівка Ріп`янської сільської ради на предмет можливості влаштування під`їзної дороги. При огляді комісією було встановлено факт відсутності заїзду до домоволодінь, та рекомендовано сільській раді влаштувати під`їзну дорогу до домоволодінь шляхом залучення сертифікованого спеціаліста для встановлення межових знаків під`їзної дороги (а.с. 10, 85, 86).

12.04.2019р. комісією сільської ради було встановлено межові знаки для визначення громадської дороги та зроблено геодезичну зйомку дороги (а.с. 7, 8, 9, 146).

Рішення Ріп`янської сільської ради від 26.01.2019р. № 8-23/2019 «Про затвердження схеми розміщення об`єкта дороги в с. Яворівка на території Ріп`янської сільської ради» було вирішено вилучити у гр. ОСОБА_2 земельну ділянку для суспільних потреб на підставі п. 5 ст. 140 ЗК України, затвердити схему розміщення дороги в с. Яворівка, та дорогу вважати громадською (а.с.6). Рішенням Ріп`янської сільської ради від 12.12.2019р. № 11-25/2019 «Про внесення змін та доповнень до рішення 23 сесії сьомого демократичного скликання від 26.01.2019р. № 8-23/2019» було внесено зміни в оскаржуване рішення, а саме п. 1 оскаржуваного рішення відмінено, п. 2 викладено «Затвердити схему розміщення об`єкта дороги в с. Яворівка на території Ріп`янської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області за рахунок земель смуги відведення земель водного фонду».

Положеннями статей 6, 56 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства. Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства у розмірі не більше 0,6 га.

Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).

Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція № 43).

Тобто на час вирішення питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Пунктами 1.15 та 1.16 Інструкції № 43 визначено суб`єктів розробки технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та документи, необхідні для технічної документації.

До технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку обов`язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність (пункт 1.17 Інструкції № 43).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції № 43 роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку виконуються в такій послідовності:

- підготовчі роботи;

- встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки;

- складання кадастрового плану земельної ділянки;

- заповнення бланка державного акта.

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України).

Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України.

Відповідно до п. 3.5. роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Однак, доказів того, що ОСОБА_3 після прийняття Ріп`янською сільською радою 23.12.1993р. до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняв будь-які дії щодо реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки (встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, складання кадастрового плану земельної ділянки), та того, що ОСОБА_2 після смерті батька та до моменту прийняття оскаржуваного рішення звертався як спадкоємець до органу місцевого самоврядування щодо завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем, чи бажає реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, суду стороною позивача не надано. Як і не надано доказів того, що ОСОБА_2 звертався за оформленням спадщини після смерті батька, адже згідно довідки Калуської державної нотаріальної контори, спадкова справа заведена після смерті ОСОБА_6 а не ОСОБА_3 . Окрім цього, згідно заповіту ОСОБА_3 , ним було визначено двох спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об&apos;єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об&apos;єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Оскільки, згідно рішення Ріп`янської сільської ради ОСОБА_3 передано у власність 0,59 га (а.с. 13), згідно довідки Ріп`янської сільської ради у користуванні ОСОБА_2 для ведення ОСГ перебуває 0,57га (а.с. 11), а згідно кадастрового плану земельної ділянки, площа становить 0,4406га (а.с. 137), то позивачем не доведено «поза всяким сумнівом» те, чи земельна ділянка, яку вирішено передати у власність ОСОБА_3 , земельна ділянка яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 та земельна ділянка по якій проходить спірна громадська дорога є однією ж і тією земельною ділянкою.

Отже, з урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад і вирішення земельних спорів.

Частинами першою, третьою статті 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується схемою розміщення об`єкта (а.с. 7), Актом від 04.04.2019р. (а.с. 10), Листом Калуської РДА (а.с. 85), фотографіями (а.с. 108-134), до господарства ОСОБА_1 іншого заїзду (дороги) не існує. Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення, яким затверджено схему розміщення дороги та визнано цю дорогу громадською, сільська рада діяла в межах повноважень визначених Законом.

З приводу п. 1 рішення Ріп`янської сільської ради від 26.07.2019 року №8-23/2019 щодо вилучення у ОСОБА_2 земельної ділянки, то Рішенням Ріп`янської сільської ради від 12.12.2019р. № 11-25/2019 «Про внесення змін та доповнень до рішення 23 сесії сьомого демократичного скликання від 26.01.2019р. № 8-23/2019» було внесено зміни в оскаржуване рішення, а саме п. 1 оскаржуваного рішення відмінено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК Українина сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання рішення Ріп`янської сільської ради незаконним та зобов`язання Ріп`янську сільську раду повернути вилучену у нього земельну ділянку є безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі ст. ст. 12, 79, 158 ЗК України, керуючись ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Ріп`янської сільської ради, треба на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сесії Ріп`янської сільської ради від 26.07.2019 року №8-23/2019 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: