РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/182/20

Провадження № 22-ц/4815/921/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року (ухваленого у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дубенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2017 року.

Від спільного життя у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем.

Син ОСОБА_4 , влітку 2019 року, переніс операцію, у зв`язку з чим відповідач надав часткову допомогу.

Їй доводиться постійно нагадувати відповідачу про його батьківський обов`язок щодо утримання та виховання їхнього сина.

ОСОБА_2 постійно їздить на заробітки за кордон, на своєму утриманні нікого не має, працездатний, а тому може і зобов`язаний утримувати їхнього сина, забезпечивши йому нормальний рівень життя.

Позивач, на даний час, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а тому потребує допомоги з боку відповідача.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2020 року (день звернення до суду) та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач визнав позовні вимоги, є працездатним, фізично здоровим та наявні підстави для призначення аліментів у розмірі 2000 грн. на дитину, оскільки дана сума не завищена в нинішніх умовах проживання, а тому позов підлягає до задоволення.

09 липня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення в частині розміру стягнутих аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити нове, зменшивши розмір аліментів до 1000 грн.

Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Він, як батько, не відмовлявся від свого сина, завжди допомагав і матеріально підтримував.

Твердження позивача про те, що «вона постійно нагадує про його батьківський обов`язок» спростовуються копіями квитанцій про переказ грошей на її ім`я.

Наразі він не згідний зі стягнутою сумою аліментів, його заява про визнання суми позову є помилковою, написаною під впливом неправдивої інформації, не знанні чинного законодавства та не розумінні процесуальних моментів судового розгляду.

Він дійсно раніше їздив до Польщі на заробітки, однак після оголошення карантину був позбавлений можливості поїхати на роботу за кордон.

Окрім того, з 23 червня 2020 року він відбуває для проходження строкової служби до Збройних сил України, а тому буде позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, в розмірі 2000 грн. щомісячно на одну дитину, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів та його реальну спроможність сплачувати аліменти у вказаному розмірі, який, з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини та матеріальної спроможності відповідача є надмірним.

30 липня 2020 року ОСОБА_1 подано заперечення на апеляційну скаргу у яких вона, покликаючись на законність рішення суду, просить про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року(з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно із Законом про Держбюджет на 2020 рік з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішеням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не працевлаштований та з 25 червня 2020 року проходить строкову військову службу в Луцькому прикордонному загоні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , місцевий суд правильно визначив обставини справи, те, що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , однак не правильно визначив їх розмір у 2000 грн.

Ураховуючи матеріальне становище платника аліментів те, що відповідач не має регулярного доходу та проходить строкову службу, апеляційний суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно зменшити до 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, не правильно визначив розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ухвалене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів - зменшенню з 2000 грн до 1500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 червня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2000 грн до 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.В. Бондаренко