Справа №409/1437/20 Пров.№2/409/626/20
У Х В А Л А

іменем України

24 вересня 2020 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суду Луганської області у складі головуючого судді Титова А.О., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 4594 від 17.12.2007 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , першого відповідача, та ОСОБА_2 , другого відповідача, в якій просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що належить відповідачам, в рахунок погашення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 4594 від 17.12.2007 року.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 07.09.2020 року позовна заява АТ «Ощадбанк» залишена без руху, оскільки заява була подана до суду без додержання вимог пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме позивачем не вказано місце проживання чи перебування другого відповідача, ОСОБА_2 (адресу вказано без зазначення найменування вулиці).

22.09.2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач повідомив суд про те, що адреса ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 це повна адреса другого відповідача, а будь-які інші дані про місцезнаходження другого відповідача АТ «Ощадбанк» невідомі.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1, 2 та пунктів 4 та 5 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом ; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункти 1, 2, 4 частини третьої статті 129 Основного Закону України).

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права (див. абз. 5, 6, 7 Рішення Конституційного Суду України від 12.04.2012 року у справі № 1-10/2012).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено застосування судом як джерела права Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03), а розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом пункту 2 частини 3 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок зазначення місця проживання чи перебування фізичних осіб сторін у цивільній справі.

Відповідно до положень підпункту 2 пункту 43 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, на поштовому відправленні зазначається, зокрема, поштова адреса в такій послідовності:

- найменування вулиці (проспекту, бульвару, провулку), номер будинку, квартири;

- найменування населеного пункту, району, області;

- поштовий індекс;

- країна призначення.

Таким чином, така складова адреси місцезнаходження другого відповідача як найменування вулиці є істотною, і без її зазначення адреса не є може бути використана за призначенням для належного скерування поштової кореспонденції.

Вищевказані обставини в сукупності приводять суд до висновку про те, що недодержання позивачем вимог процесуального закону у вигляді незазначення повної адреси другого відповідача, за умов обов`язку надання такої повної адреси, зумовлює об`єктивну неможливість суду повідомити такого відповідача про дату, час та місце розгляду його цивільної справи, що, за умов прийняття позовної заяви і розгляду справи судом, поставить другого відповідача у суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з його опонентом позивачем.

Крім того, відкриття провадження за такою позовною заявою стане наслідком погодження суду з позицією позивача про те, що адреса сторони у справі може вважатися повною навіть за умов відсутності найменування вулиці і позивачем за таких умов належно виконано його обов`язок щодо зазначення в позовній заяві місцезнаходження сторони у справі, а тому зазначення найменування вулиці як складової адреси опонентів у справі не є обов`язковим при поданні заяви, що вочевидь не є вірним, не відповідає вищевикладеним положенням чинного законодавства та шкодитиме стабільності цивільного обороту.

За викладеного, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, встановлені судом та викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а саме не вказав повну поштову адресу другого відповідача у справі, додатково вказавши вулицю, що вказує на явність правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Керуючись статтями 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 4594 від 17.12.2007 року повернути.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області А.О. Титов