РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Якуші Н.В.
при секретарі судового засідання Коваль А.О.
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання в частині договору недійсним,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати недійсним пункти 4 та 6 Договору про поділ спільного майна подружжя від 31.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грішаковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2019.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 11 квітня 2015 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №199. 17 червня 2017 року зазначений шлюб було розірвано. За час шлюбу у спільну сумісну власність за його кошти було придбано автомобіль марки Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказав, що він на підставі усного договорудоручення, довіреності від 20.01.2016 року (дійсної до 20.01.2017 року) уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися його особистими коштами, які знаходились на рахунку № НОМЕР_2 у доларах США, відкритого на його ім`я в ПАТ «Укрсоцбанк» з правом вчиняти всі дії, спрямовані на виконання цієї довіреності. Зазначив, що 03.08.2016 року ОСОБА_4 уклала договір купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу з ОСОБА_5 в м. Києві. Відповідно до п.п.1.1 вказаного Договору купівліпродажу у власність ОСОБА_4 було передано транспортний засіб - Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 . Згідно з п.3.1 Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 149 000 грн. Транспортний засіб був придбаний ОСОБА_4 за рахунок його особистих коштів, які зберігались на його рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на його ім`я в ПАТ «Укрсоцбанк». 31 серпня 2017 року між ним та ОСОБА_4 було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, який було посвідчено ПН ХМНО Грішаковою О.В., зареєстровано в реєстрі №2019. Згідно п.2 станом на дату укладення договору у спільній сумісній власності подружжя знаходилось наступне майно, що підлягає поділу: пп. 2.1 автомобіль марки Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , тип-загальний легковий хетчбекВ, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . Вказав, що згідно п.4 Договору сторони дійшли згоди, що для цілей поділу майна за цим Договором, вартість майна, яке підлягає поділу згідно з цим Договором становить 3581136,00 грн. Згідно п.6 Договору про поділ спільного майна подружжя за взаємною домовленістю сторін, враховуючи неподільність автомобілю як об`єкту поділу, відповідачу ОСОБА_4 (Стороні 2) у якості компенсації вартості автомобіля переходять грошові кошти в розмірі 1 790 568,00 грн., що на дату підписання договору згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 70 000 доларів США. На переконання позивача, ОСОБА_4 приховала справжню вартість автомобілю та після укладення договору купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу із ОСОБА_5 , шляхом обману, повідомила йому завищену вартість автомобілю. Вказав, що оскільки підписання договору купівліпродажу відбувалось в м. Києві за його відсутності, а примірник договору купівлі продажу зберігався виключно у сторін правочину ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , то він не знав та не міг знати про справжню вартість автомобілю. Про справжню вартість автомобілю він дізнався виключно через необхідність збирання доказів до судової справи, яка розглядається в Московському районному суді м. Харкова. Вказав, що якби він був обізнаний про істинну вартість транспортного засобу, то не дійшов би згоди щодо поділу спільного майна подружжя за вартістю 3 581 136,00 грн., вказаною в п.4 Договору від 31.08.2017 року, а також не брав би на себе зобов`язання щодо передачі грошових коштів ОСОБА_4 в розмірі 1 790 568,00 грн.
02.12.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник зазначив, що відповідач ніякого договору купівліпродажу особисто не укладала, проаналізувавши спірний договір було встановлено, що договір від імені відповідача був укладений гр. ОСОБА_6 . Також наголошував, що зазначений договір був підписаний іншою особою ОСОБА_6 , а не відповідачем, наявний в договорі купівліпродажу підпис відмінний від підпису відповідача. Крім того, свої повноваження щодо розпорядження банківським рахунком № НОМЕР_2 вона жодній третій особі не передоручала. З урахуванням наведеного відповідач не могла бути обізнаною у дійсній вартості автомобіля та не могла ввести в оману позивача щодо умов договору про поділ спільного майна подружжя, оскільки договір купівліпродажу особисто не укладала. Крім того, нещодавно відповідачу стало відомо про наявність розписки від 03.08.2016 року , що є в дійсності актом прийомупередачі грошових коштів за договором купівліпродажу, власноруч написаною, на той час продавцем транспортного засобу ОСОБА_5 , в якій чітко зазначено, що в рахунок вартості автомобіля нею були отримані кошти в розмірі 2 250 000,00 грн. Вказав, що відповідач особисто не укладала договір купівлі продажу. Свідками написання розписки та отримання грошових коштів продавцем транспортного засобу були- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відповідач підозрює, що така розбіжність у зазначенні вартості автомобілю в самому договорі купівлі продажу 149 000,00 грн. та 2 250 000,00 грн. є невипадковою та можливо є намір продавця приховати отримані кошти від оподаткування.
05 лютого 2020 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 , в якому представник зазначила, що відповідач безпідставно стверджує про відсутність доручення третій особі на укладення договору купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу та необізнаність про дійсну вартість автомобіля. 03.08.2016 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі продажу №8044/2016/000355 транспортного засобу з ОСОБА_5 в м. Києві за ціною 149 000 грн. Твердження відповідача на те, що вона не уповноважувала ОСОБА_6 на вчинення такого правочину від її імені спростовується відомостями, що містяться в довіреності від 15 липня 2016 року, посвідченого ПН ХМНО Грішаковою О.В., зареєстрованою в реєстрі за №1583. Відповідно до зазначеної довіреності ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_6 придбати та поставити на облік на її ім`я в сервісному центрі МВС України будьякий автомобіль на розсуд представника, у тому числі автомобіль марки Porsche Panamera. Довіреність була видана строком на один рік та дійсна до 15.07.2017 року. Крім того, відповідно до Договору купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу цей Договір був оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі №8044 РСЦ МВС в м. Київ в присутності адміністратора Рищенко Є.В., який перевірив відповідність інформації, внесеної до цього договору на підставі документів, які надані сторонами Договору. Зважаючи на викладене, під час укладення договору купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу адміністратор Територіального сервісного центру МВС №8044 РСЦ МВС в м. Київ перевірив правові підстави здійснення представництва ОСОБА_6 інтересів ОСОБА_4 . Твердження відповідача стосовного того, що позивач приховав таку розписку від відповідача, є введенням в оману, оскільки відповідно до положень розписки вона укладалась від імені ОСОБА_4 ОСОБА_6 , якого було уповноважено довіреністю від 15.07.2016 року. Отже розписка від 03.08.2016 року є лише підтвердженням того, що ОСОБА_4 на момент укладення Договору про поділ спільного майна подружжя від 31.08.2017 року була обізнана про справжню вартість автомобілю Porsche Panamera проте, повідомила позивачу завищену вартість.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Ніколаєнко І.В. від 02 жовтня 2019 року провадження по цивільній справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Ніколаєнко І.В. від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
Рішенням Вищої Ради правосуддя №1000/0/15-20 від 16.04.2020 року ОСОБА_9 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 17.04.2020 року справу №953/19016/19 передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В.

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. На питання суду відповів, що сума, зазначена у договорі поділу спільного майна подружжя, була узгоджена між сторонами на підставі озвученої відповідачем суми. Підтвердив, що позивач надав дозвіл на розпорядження коштами, які знаходяться на його банківському рахунку позивачу, проте скільки саме коштів було витрачено на придбання автомобіля він не перевіряв, на час розгляду довести знаходження на цьому банківському рахунку грошових коштів, а також їх зняття у розмірі, що будуть еквіваленті відповідати 3581136,00 грн., він не може.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, наводив аргументи безпідставності позовних вимог, наголошував, що відповідач не була присутня при укладанні договору-купівлі продажу автомобіля, оскільки від її імені діяв представник, а тому вона не була обізнана у вартості придбаного автомобіля.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 11 квітня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, про що Червонозаводським ВДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис №199.

17 червня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано, про що Червонозаводським ВДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис №61.

Відповідно до змісту довіреності від 20.01.2016 року (дійсної до 20.01.2017 року) ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися своїми особистими коштами, які знаходились на рахунку № НОМЕР_2 у доларах США, відкритого на його ім`я в ПАТ «Укрсоцбанк» з правом вчиняти всі дії, спрямовані на виконання цієї довіреності. Термін дії довіреності 1 рік.

03.08.2016 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 уклала договір купівліпродажу №8044/2016/000355 транспортного засобу з ОСОБА_5 в м. Києві (а.с.9-10).

Відповідно до п.п.1.1 вказаного Договору купівліпродажу у власність ОСОБА_4 було передано транспортний засіб - Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_5 .

Згідно п.3.1 Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 149 000 грн.

Відповідно до копії розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с.46-47) ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2 250 000,00 грн. в якості оплати за відчужуваний на користь ОСОБА_4 транспортний засіб Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 відповідно до договору купівліпродажу №8044/2016/000355. Грошові кошти отримані ОСОБА_5 в формі готівкової оплати в присутності двох свідків.

31 серпня 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, який було посвідчено ПН ХМНО Грішаковою О.В., зареєстрований в реєстрі №2019.

Згідно п.2 Договору станом на дату укладення договору (тобто 31.08.2017 року) у спільній сумісній власності подружжя знаходиться наступне майно, що підлягає поділу: пп. 2.1 автомобіль марки Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , тип-загальний легковий хетчбек В, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Згідно п.4 Договору сторони дійшли згоди, що для цілей поділу майна за цим Договором вартість майна, що підлягає поділу згідно з цим договором становить 3 581 136,00 грн., що на дату підписання договору згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 140 000 дол. США.

Згідно п.5 Договору про поділ спільного майна подружжя за взаємною домовленістю досягнутою сторонами за даним Договором в особисту приватну власність ОСОБА_10 переходить автомобіль Porsche, моделі Panamera, тип-загальний легковий хетчбек В, 2012 року випуску, номер шасі(кузова, рами) НОМЕР_3 ,реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно п.6 Договору про поділ спільного майна подружжя за взаємною домовленістю сторін, враховуючи неподільність автомобілю як об`єкту поділу, відповідачу ОСОБА_4 (Стороні 2) у якості компенсації вартості автомобіля переходять грошові кошти в розмірі 1 790 568,00 грн., що на дату підписання договору згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 70 000 доларів США.

V. Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З точки зору закону під помилкою, що має істотне значення, є помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін. Істотною є помилка, наслідки якої або взагалі не можна усунути, або для усунення яких сторона, що помилилася, має нести значні витрати.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Встановлено, що 31 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя, який вони посвідчили нотаріально.

Оспорюючи дійсність вказаного договору про поділ майна колишнього подружжя, позивач посилався на те, що вказаний договір був укладений ним під впливом помилки в частині вартості майна, зокрема автомобіля марки Porsche, моделі Panamera, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , тип-загальний легковий хетчбек В.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, судом вбачається, що відповідно до преамбули оспорюваного договору та пунктів 10, 11 зазначено, що сторони уклали цей договір діючи добровільно, відповідно до власного волевиявлення, що відповідає внутрішній волі, перебуваючи про здоровому розумі, розуміючи значення своїх дій, а також сторони підтверджують, що жодна з них не поставлена даним договором у невигідне матеріальне становище.

Підтвердженням цьому є і пункт 12 Договору про поділ спільного майна подружжя від 31.08.2017 року, який зазначає, що сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.

Незнання вартості майна, що є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, у цьому разі не може бути визнано як помилка у розумінні статті 229 ЦК України, оскільки помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

При укладенні спірного правочину не було порушено принципу рівності часток подружжя, оскільки сторони за взаємною згодою та спільною домовленістю визначили розмір частки кожного у спільному сумісному майні та підписали відповідний правочин, що не суперечить приписам частини першої статті 70 СК України.

Отже, судом встановлено, що укладаючи оспорюваний договір, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а тому твердження позивача, про те, що він помилявся щодо вартості майна, що підлягало поділу є його особистим твердженням, адже жодними доказами не підтверджено у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Посилання сторони позивача на укладений договір купівлі-продажу автомобіля від 03.08.2016 року на вказані висновки суд не впливають, оскільки згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а тому обставина визначення в іншому договорі щодо вартості майна не є обов`язковою при укладанні інших угод чи договорів.

Крім того, суд вважає, що позивач при бажанні мав об`єктивну можливість перевірити вартість автомобіля, який було придбано за договором купівлі продажу від 03.08.2016 року, оскільки сторонами не заперечувався факт того, що грошові кошти на його придбання родиною ОСОБА_11 були взяті з особистого банківського рахунку, відкритого на ім`я саме позивача.

Таким чином, суд встановив, що позивачем не доведено наявність підстав з якими закон пов`язує визнання недійсним договору відповідно до статті 230 ЦК України, тому у позові слід відмовити саме з таких правових підстав.

VІ.Судові витрати.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, тому з огляду на те, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, підстави для відшкодування витрат позивачу, понесених ним при зверненні до суду, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання в частині договору недійсним- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Шимко Федір Анатолійович, адреса для листування: 61072, м. Харків, просп.. Науки, 27-Б, офіс, 4-А.

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача адвокат Пакін Артем Васильович, адреса для листування: 61003, м. Харків, пл.. Конституції, 12, поверх 3.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2020 року.

Суддя-