Справа № 457/784/20
провадження №2/457/200/20
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

10 липня 2020 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Львівської області Грицьків В.Т., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, а саме: просить усунути перешкоди у користуванні належним їй майном - посудом, технологічним обладнання та устаткуванням, перелік якого зазначено в Акті приймання-передачі від 01.01.2017 р. до Договору оренди № 3 від 15.11.2016 р., шляхом зобов`язання відповідачки передати його позивачці на підставі Акту приймання-передачі в належному стані, а у разі втрати чи пошкодження даного майна - здійснити його заміну новим ідентичним майном належної якості та кількості, а у випадку неможливості відновлення відшкодувати повну вартість відновлювального майна за ринковими цінами, які будуть діяти на момент виконання рішення суду.

Суддею встановлено, що позовна заява підлягає направленню за підсудністю, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору оренди № 3 від 15.11.2016 року, яким були визначені зобов`язальні правовідносини сторін з надання майна в оренду, внесення орендарем на рахунок орендодавця орендної плати та повернення майна орендарю по закінченню договору оренди ( п.п. 1,1, 1,2 договору). Сторонами договору оренди є ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , однак до суду позивач ОСОБА_1 звернувся як фізична особа до відповідача ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зобов`язання відповідачки передати його позивачці на підставі Акту приймання-передачі в належному стані, а у разі втрати чи пошкодження даного майна - здійснити його заміну новим ідентичним майном належної якості та кількості, а у випадку неможливості відновлення відшкодувати повну вартість відновлювального майна за ринковими цінами, які будуть діяти на момент виконання рішення суду. В матеріалах справи наявна детальної інформація про фізичну особу від 10.07.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 є зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Тому, з огляду на вищевикладені обставини спірних правовідносин, беручи до уваги їх суб"єктивний склад, зокрема те, що позивачка є суб"єктом підприємницької діяльності, а звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області як фізична особа в порядку цивільного судочинства помилково, тому суддя вважає за необхідне направити справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Керуючись ст.ст. 19, 31, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Матеріали справи № 457/784/20, провадження № 2/457/200/20 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном направити до Господарського суду Львівської області за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В. Т. Грицьків