Справа № 159/4547/19
Провадження № 2/159/59/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області в режимі відеоконференції із Луцьким міськрайсудом Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення фактів недодержання письмової форми договору, неналежності їй банківських рахунків - в порядку захисту прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

12.08.19 р. позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом в порядку захисту прав споживачів. Просить встановити, що було недодержано письмової форми для укладення договору про відкриття та обслуговування банківського рахунка № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та нею; встановити, що вказані вище рахунки, відкриті ЗАТ КБ «ПриватБанк», їй не належать. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ЗАТ КБ «ПриватБанком» та нею 04.09.08 р. було підписано кредитний договір № VOKVGA (далі - кредитний договір). Покликаючись на ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 42, 92 Конституції України, Закон України «Про захист прав споживачів», зазначає, що вона як споживав розраховувала на законність та порядність з боку банку під час виконання умов кредитного договору; всі дії з боку банку оцінювала як законні, однак, зрозуміла, що її права порушені. Так банком не дотримані та грубо порушені умови кредитного договору, вимоги законів України та нормативно - правових актів, що визначені як істотні. Згідно з п. 8.1 кредитного договору банк зобов`язується надати кредитні кошти на строк з 04.09.08 р. по 04.09.18 р. виключно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23 426,12 доларів США на такі цілі: у розмірі 20 856,92 доларів США - на споживчі цілі, з них - 20 000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також: у розмірі 600,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 154,15 доларів США на сплату страхового платежу страхування майна за договором страхуванні майна на перший рік дії кредиту, 102,77 долар США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також: у розмірі 2 569, 20 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та у порядку п. п. 2.1.3., 2.2.7. договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % різних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 26 число кожного місяця. Пунктом 2.1.1 кредитного договору визначено, що банк зобов`язується надати кредит шляхом і у межах сум, зазначених у п. 8.1 договору, а також: за умови виконання нею як позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 договору. Тобто, як зазначено у п. 2.2.7 кредитного договору, кредит надається позичальникові лише після того, коли будуть виконані всі перелічені умови. Пунктом 2.1.2 кредитного договору визначено, що банк взяв на себе зобов`язання з метою надання та обслуговування кредиту: відкрити рахунок, зазначений у п. 8.2 договору. Пунктом 8.2 кредитного договору визначено, що для виконання цього договору банк відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та інших платежах. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання банком зобов`язань по видачі кредиту згідно з п. 2.1.1 цього договору за умовами виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.7 цього договору, банк сплачує позичальнику пеню в розмірі 0,1 % річних від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожен день прострочення виконання такого зобов`язання (за виключенням випадків, передбачених п. 2.3.6 цього договору). Таким чином вона є стороною кредитного договору, згідно з п. 8.1, п. 2.1.1, п. 2.1.2 якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» взяв на себе обов`язок надати кредитні кошти їй відповідно до умов кредитного договору шляхом видачі готівки через касу для подальшого використання за цільовим призначенням. Пунктом 8.2 кредитного договору до обов`язків відповідача віднесено відкриття позичальнику рахунку № НОМЕР_1 . Покликаючись на ч. 1 ст. 1 054 ЦК України, зазначає, що банк зобов`язаний, згідно із ст. 41 Конституції України, ст. ст. 192, 319, 1 068 ЦК України передати позичальнику право власності на валюту, щоб остання могла нею розпоряджатись. Покликаючись на ст. ст. 55, 51, 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 6, п. 7.1. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, абз. 2 ч. 3 ст. 6, ст. ст. 629, 638, ч. 1 ст. 639, п. 2 ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 1 066, ч. 4 ст. 1 066, ч. ч. 1, 2 ст. 1 067, ч. 3 ст. 1 068, ч. 1 ст. 1 071 ЦК України, Інструкцію про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній і іноземній валюті, затверджену Правлінням Нацбанку України 12.11.03 р. № 492, що зареєстроване в МЮ України 17.12.03 р. за № 1 172/8 493, п. п. 2, 4 гл. 3 розд. III Інструкції № 337, судову практику, зазначає, що видача фізичній особі кредиту (грошових коштів) готівкою з каси банку здійснюється банком в іноземній валюті тільки з рахунку, що відкривається за наявності письмової згоди, зразків її підпису та укладення письмового договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, що є обов`язковою умовою для видачі кредиту, та на підставі заяви про видачу готівки. На виконання умов кредитного договору відомості про укладення сторонами договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку на даний час відсутні. Відкриття банківського рахунку породжує відповідні цивільно - правові відносини, а тому вона до звернення з розглядуваним позовом до суду, звернулась із запитом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогами надати оригінал договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 , заяви для відкриття цього рахунку за її підписом, картки із зразками її підписів тощо. Однак відповіді від відповідача вона не отримала. Покликаючись на ст. 18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зазначає, що в ході розгляду цивільної справи № 159/3 607/15 - ц (головуючий - суддя Бойчук П.Ю.) за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до неї про стягнення боргу за кредитним договором, що перебуває на розгляді у Ковельському міськрайсуді Волинської області, її представником 29.03.18 р. було заявлено клопотання про надання ПАТ КБ "ПриватБанк" доказів у оригіналах. На виконання рішення суду ПАТ КБ "ПриватБанк" надав у копіях: заяву на видачу готівки № 205 від 04.09.08 р. та ордер - розпорядження на видачу кредиту від 04.09.08 р., у тексті яких зазначений рахунок № НОМЕР_3 та відсутній номер банківського рахунку під № НОМЕР_1 , що визначений п. 8.2 кредитного договору, а тому рахунок № НОМЕР_3 є анонімним (номерним) рахунком. Володілець анонімного (номерного) рахунку № НОМЕР_3 невідомий, як і невідомо, кому належить рахунок № НОМЕР_1 ; відомості про укладання договорів про відкриття та обслуговування банківського рахунку з нею відсутні. Вважає, що використовування у заяві на видачу готівки № 205 від 04.09.08 р. та у ордері - розпорядженні на видачу кредиту від 04.09.08 р. анонімного (номерного) рахунка № НОМЕР_3 , є грубим порушенням актів цивільного законодавства, зокрема, ст. 1 066 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Нацбанку України №337від 14.08.03 р., Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Нацбанку України від 12.11.03 р. № 492. Враховуючи той факт, що банківські рахунки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 на її ім`я не відкривались у ЗАТ КБ «ПриватБанк», договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку їй не вручений по даний час; його номер, дата, місяць та рік укладання не відомі, не відоме прізвище та посада особи, яка діяла від імені банку та повинна була залишити свій підпис на такому договорі, неможливо встановити, яким документом надавались повноваження такій особі, немає можливості надати оцінку умовам такого договору, відсутня інформація про те, кому належать зазначені вище рахунки, це підставою для задоволення її позову. Покликаючись на ст. 3, ч. 3 ст. 6, ст. 203 ЦК України, зазначає, що вважає, що за таким її позовом має бути встановлено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Покликаючись на ст. ст. 215, 261, 257 ЦК України, зазначає, що про таке порушення свого права вона дізналась у 2018 р. при ознайомленні з оригіналами документів кредитної справи за кредитним договором. На час звернення з розглядуваним позовом до суду вона не отримала оригінал договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 або за іншим номером, та не отримала документи та відомості про належність зазначених вище рахунків конкретній особі - клієнтові банка. Вважає, що строк звернення до суду з розглядуваним позовом нею не пропущений. Вважає, що ЗАТ КБ "ПриватБанк" та нею не укладався у письмовій формі договір банківського рахунку, рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 не належать їй, а тому, у зв`язку з недодержанням укладення у письмовій формі договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, вважає, є всі підстави для задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 15.08.19 р. було відкрито провадження у справі.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис.

11.09.19 р. представником відповідача - адвокатом - подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позову не визнається у повному обсязі як безпідставний. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що позивач заклала вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тому справа не може бути розглянута в порядку позовного провадження. В ході розгляду цивільної справи № 159/1 159/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунка було встановлено, що договір про відкриття та обслуговування банківського рахунка № НОМЕР_4 не укладався. Тому у задоволенні позову судом було відмовлено і таке рішення суду було залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.19 р.. Крім того за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.11.17 р. у справі № 159/971/16 - ц, що залишене без змін за постановою апеляційного суду Волинської області від 24.01.18 р., а також - за постановою ВС від 17.04.19 р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Зазначає, що недодержання письмової форми для укладення договору, у т. ч. - договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, має місце у випадку укладення такого договору в усній формі, що слідує з положень ч. 1 ст. 205 ЦК України. Договір же про відкриття та обслуговування банківського рахунка № НОМЕР_4 між позивачем та банком не укладався, у т.ч. і в усній формі. Факт відкриття банківського рахунку № НОМЕР_4 підтверджується п. 8.2 кредитного договору, що укладений між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», що є чинним в цілому на даний час. Чинним законодавством не передбачено укладення договору про відкриття банківського рахунку у разі укладення кредитного договору. Покликаючись на ч. 1 ст. 1 066 ЦК України, зазначає, що такий укладається із особою, яка перераховує на такий рахунок свої власні кошти і у подальшому використовує їх на свій розсуд. Відповідно до п. 8. 2 кредитного договору, для його виконання банку відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_4 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотках, винагороди та ін. платежів. На відміну від рахунку, у зв`язку з відкриттям якого передбачено укладення договору, визначеного у ст. 1 066 ЦК України, рахунок № 2929 0059 3522 93 призначений виключно для погашення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з відкриттям рахунку № НОМЕР_3 не міг і не мав бути укладений договір про відкриття та обслуговування банківського рахунка в силу наведених ним вище обставин, а також тому, що за заявою про видачу готівки і ордером - розпорядженням на видачу кредиту від 04.09.08 р., кредитні кошти не перераховувались на рахунок позивача, а видавались їй у готівковій формі. Вважає, що також не підлягає задоволенню вимоги позивача про встановлення того, що вказані вище рахунки не належать позивачеві, так як вони не є майном та, апріорі, не можуть бути власністю особи. Вважає, що підстав для задоволення возову немає. Покликаючись на п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Нацбанку України від 12.11.03 р. № 492 (далі - Інструкція № 492), зазначає, що рахунки, що відкриті у зв`язку з укладенням позивачем з банком кредитного договору не є поточними, відкриті для виконання умов кредитного договору, а не для зберігання власних коштів позивача. Будь - які поточні рахунки позивачеві у зв`язку з укладенням кредитного договору не відкривались. Вказаною вище Інструкцією № 492 врегульовують виключно питання відкриття поточних, вкладних рахунків та рахунків умовного зберігання. Серед матеріалів кредитної справи відсутні ті документи. витребувати які просить суд у банка позивач. Кредитна справа досліджувалась Ковельським міськрайсудом Волинської області у справі № 159/3 607/15 - ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; надавалась для ознайомлення позивачеві та її представникові і будь - яких заперечень з боку позивача не надходило. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

30.01.20 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що відзив оформлений та поданий невідповідно до вимог чинного цивільно - процесуального законодавства, містять неточності у даний про адресу та засоби зв`язку, надавши суду неправдиву інформацію. Відзив на позовну заяву має суперечності. Так представник відповідача зазначає, що в ході розгляду справи № 159/1 159/19 встановлено. що договір про відкриття та обслуговування банківського рахунка № НОМЕР_4 не укладався, хоча у цій справі ніякі факти не встановлювались, а рішення судів першої та другої інстанцій перебувають на розгляді ВС. Тому вважає, що кінцевого рішення у такій справі немає. Представник відповідача зазначає, що рішеннями судів першої, другої та касаційної інстанцій відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним у справі № 159/971/16 - ц, не вказуючи, що саме було встановлено судом у такій справі, та чи розглядалось у ній подібне питання. Зазначає, що в умовах надання послуг споживачеві як фізичній особі, банком як юридичною особою повинен укладатись письмовий договір про відкриття та обслуговування банківського рахунка із визначенням усіх необхідних його умов, що є обов`язком банку. Покликаючись на п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, зазначає,що уданому випадку покликання представника відповідача на положення п. 8.2 кредитного договору є помилковим. У п. 8.2 кредитного договору зазначено, що для виконання кредитного договору банк відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_4 без зазначення того, що цей пункт є пунктом відкриття рахунка. Банк не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо відкриття банківського рахунка та таке передбачено чинним законодавством, у т. ч. нормативно - правовими актами регулятора Нацбанку України та додатком до дозволу № 22 - 2 від 29.07.03 р.. Зазначає, що п. 8.2 кредитного договору не є спірним і позивач вказує на невиконання банком свого обов`язку щодо відкриття рахунку. Покликаючись на ст. 1 066 ЦК України, зазначає, що якщо рахунок № НОМЕР_4 не зазначений у п. 8. 2 кредитного договору, то цим банк не виконав своїх зобов`язань. Щодо рахунка № НОМЕР_3 жодної згадки у кредитному договорі немає, тому він є анонімним (номерним) у порушення ст. 18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з п. 8.1. кредитного договору кредит видається готівкою, тому у цьому випадку застосовуються вимоги Інструкції № 492, у якій зазначено, що видача готівки в іноземній валюті як кредит, перерахування коштів для погашення заборгованості за отриманим кредитом в іноземній валюті без відкриття поточного рахунку неможливі. Погоджується, що рахунки, дійсно, не можуть належати їй на праві власності, належать банкові, а за умовами договору про відкриття та

обслуговування банківського рахунку, який обов`язково повинен бути

укладеним, встановлюється природа володіння, користування,

розпорядження рахунком, доступ до рахунку, комісія, що стягується та абонплата, якщо встановлюється тощо, але гроші, які можуть перебувати на рахунках, є власністю володільця, користувача та розпорядника рахунка, та у відсутність відповідного договору, що визначає права та умови, права споживача обмежені. Відповідач зазначає, що у нього відсутні:

*заява про відкриття та обслуговування банківського рахунку у іноземній (національній) валюті в оригіналі за підписом ОСОБА_2 ;

*квитанція про сплату комісії за відкриття рахунку (рахунків) в іноземній (національній) валюті в оригіналі за підписом ОСОБА_2 ;

*договори про відкриття та обслуговування банківського рахунку у

іноземній (національній) валюті в оригіналі, укладені із ОСОБА_2 , та що не має змоги надати розпорядження на відкриття рахунків ОСОБА_2 по кредитному договору;

*витяг з Книги реєстрації відкритих рахунків (із зазначенням його номера та призначення, що належить ОСОБА_2 ;) для обслуговування кредиту за кредитним договором;

довідка про рух коштів по поточному рахунку (рахунках) відкритому на ім`я ОСОБА_2 за весь період дії кредитного договору. При цьому відповідач покликається на Інструкцію № 492, але вона не наполягає на тому, що рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 є поточними, а має намір дізнатися, що це за рахунки Тому такі доводи представника відповідає вважає такими, що не заслуговують на увагу. Представник відповідача, фактично, визнав позовні вимоги позивача про те, що письмової форми для укладення договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 не дотримано, чим підтвердив, що вона не мала прав розпоряджатися, користуватися рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 . Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про відкладення розгляду справи 09.09.20 р. до суду не подала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву; надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву. Просить у задоволенні позові відмовити у повному обсязі.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності позивача.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, оглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи № 159/3 607/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині розташування у її т. 3 матеріалів (копії) кредитної справи ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором у обсязі, що відповідають змісту копії акта приймання - передачі кредитної справи від 14.09.18 р., складеного представником банку та головуючим - суддею Бойчуком П.Ю.), проаналізувавши доводи сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 04.09.08 р. між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк) було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачеві кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у п. 8.1 кредитного договору. Позивач як позичальник доручила банкові провадити погашення заборгованості за кредитним договором у передбачені цим договором строки та порядок за рахунок коштів, розміщених на її рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій банком. Номер такого рахунку зазначений у п. 8.2 кредитного договору. За змістом п. 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти у вигляді неповнолювальної лінії у іноземній валюті - долар США - на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу. Для виконання кредитного договору (п. 8.2) банк відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_1 - для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом ті ін. платежів.

Та обставина, що між сторонами укладено вказаний вище кредитний договір, та існують зобов`язальні правовідносини за ним на умовах, що викладені у такому договорі, сторонами та їх представниками не оспорюється.

Суд також враховує, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.11.17 р., що залишено без змін за постановою апеляційного суду Волинської області від 24.01.18 р., та набрало законної сили тоді ж, так як рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін за постановою ВС від 17.04.19 р., було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки недійсними (цивільна справа № 159/971/16-ц).

При цьому судовими інстанціями було встановлено, що на обгрунтування таких своїх вимог ОСОБА_2 покликалась і на те, що при укладенні кредитного договору банком не було відкрито поточного банківського рахунку клієнта, який повинен був використовуватись для видачі та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті, а пунктом 8.2. оспорюваного кредитного договору передбачено відкриття позичальникові транзитного рахунку № НОМЕР_1 , на який, фактично, погашався кредит та зараховувались кошти, що, на її думку, суперечить діючому законодавству, а порядок видачі та погашення кредиту є істотною умовою договору, що підлягає погодженню сторонами договору, тому така обставина свідчить про недійсність пункту кредитного договору щодо видачі та погашення кредиту та тягне за собою визнання недійсним кредитного договору в цілому, а, за таких обставин, є недоведеним і сам факт отримання нею як позивачем кредитних коштів за договором кредиту від банку та розмір самого кредиту.

Однак суди прийшли до одностайного висновку, що матеріали справи не містять доказів порушення прав та інтересів ОСОБА_2 як позичальника; нею не доведено, що укладений кредитний договір суперечить нормам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказана вище обставина стверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином позивачеві відомо, що її твердження про те, що укладення кредитного договору, у т. ч. в тій частині, що банком в рамках цього кредитного договору не відкривався поточний банківських рахунок, не відповідає вимогам законодавства, не знайшли свого ствердження в ході судового розгляду вказаної вище справи.

Тобто, та обставина, що такий рахунок в порядку ст. 1 066 ЦК України відкрито в рамках кредитного договору не було, вже встановлена судовими інстанціями, однак, позивач заклала позов про встановлення недодержання письмової форми для укладення договору про відкриття та обслуговування банківського рахунка, достовірно знаючи, що у судовому порядку встановлено, що такого договору укладено не було (треба розуміти - ні усно, ні письмово; ні з додержанням письмової форми, ні без додержання такої).

Суд також враховує, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.05.19 р., що залишено без змін за постановою Волинського апеляційного суду від 24.07.19 р., та набрало законної сили тоді ж, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку (справа № 159/1 159/19), яким встановлено, що сторони, дійсно, уклали кредитний договір № VOKVGA 04.09.08 р., згідно з яким банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 04.09.08 р. по 04.09.18 р. виключно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23 426,12 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % різних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 договору. Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що для виконання договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагород та інших платежів. Зазначених вище обставин сторони у справі не оспорювали. Суд відмітив, що банк заперечив, що такий договір укладений; зазначив, що підставою для відкриття вказаного вище рахунка є п. 8.2 кредитного договору. ОСОБА_2 у судовому засіданні такого твердження банку не спростувала і не вказала, якою нормою закону чи договору передбачений обов`язок банку укладати окремий договір на відкриття та обслуговування рахунку № НОМЕР_1 і чому для відкриття цього рахунку недостатньо домовленості між сторонами кредитного договору, викладеної у п. 8.2 кредитного договору; не надала суду доказів укладення такого договору. З огляду на те, що неможливо визнати недійсним договір, що не був укладений, суд визнав такий позов безпредметним.

Вказана вище обставина стверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

Тобто, та обставина, що договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку між ОСОБА_2 та банком в рамках кредитного договору не укладався, вже встановлена судовими інстанціями, однак, позивач заклала позов про встановлення недодержання письмової форми для укладення договору про відкриття та обслуговування банківського рахунка, достовірно знаючи, що у судовому порядку встановлено, що такого договору укладено не було.

За змістом ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Як зазначекно у стю 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Тому, з огляду на наведене вище та враховуючи норми ЦК України щодо поняття та форми правочинів, суд вважає, що неможливо встановити факт додержання чи недодержання письмової форми для укладення правочину - договору, що укладеним між сторонами, в дійсності, не був.

Доводи представника відповідача - адвоката у тій їх частині, що зазначений у п. 8.2 кредитного договору рахунок не належить до числа рахунків, відкриття яких врегульовано положеннями ст. 1 066 ЦК України, заслуговують на увагу та позивачем і її представником спростовані не були.

Тому у цій частині позов слід визнати безпредметним і таким, що до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги про неналежність позивачеві спірних рахунків, то суд вважає, що, виходячи з вище наведеного, вони також не підлягають до задоволення.

Попри суперечки сторін про те, чи є банківський рахунок майном та чи може належати фізичній особі та про те, що фізичній особі можуть належати кошти, що розташовані на такому рахунку, суд зауважує, що, як встановлено вище, рахунок № НОМЕР_4 зазначений у п. 8. 2 кредитного договору, відкритий в рамках саме кредитного договору та пов`язаний із забезпеченням виконання кредитного договору. Рахунок № НОМЕР_3 , дійсно, у кредитному договорі не згадується, однак, як зазначив у своїх поясненнях представник відповідача - адвокат, він зазначений у заяві позивача на видачу готівки № 205 від 04.09.08 р. саме за кредитним договором.

А покликання позивача як на одну з підстав її позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним у цивільній справі № 159/971/16-ц на те, що кредитором не виконано зобов`язання в частині видачі готівкового кредиту з каси Банку в іноземній валюті у відсутність договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті для фізичних осіб, визнані судами попередньо такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що судами у цій справі було встановлено, що кошти за кредитним договором позивачем отримані 04.09.08 р. і це підтверджується заявою на видачу готівки № 205 від 04.09.08 р. та ордером - розпорядженням на видачу кредиту від 04.09.08 р..

А оскільки судами у вказаних вище цивільних справах, у яких рішення набрали законної сили на даний час, було встановлено, що виплата кредитних коштів була здійснена на підставі заяви ОСОБА_2 на видачу готівки і це не суперечить вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою НБУ № 337 від 14.08.03 р, то і те, що рахунок № НОМЕР_3 був задіяний в рамках кредитного договору, у суду сумніву не викликає.

За змістом ст. 1 066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Позивачем та її представником також не доведено у судовому засіданні того, що в рамках кредитного договору банк мав обов"язок укладення правочину (договору), що врегульовується ст. 1 066 ЦК України, на яку покликається сторона позивача.

Також суд вважає, що вказані вище спірні рахунки, безумовно, не є власністю позивач в сенсі майна, однак, вони задіяні в рамках кредитного договору, що укладений між сторонами, та, безумовно, стосуються правовідносин, пов`язаних з ним і тому, - позивача.

Хоча суд вважає, що закладені позивачем вимоги не є вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення у сенсі положень ст. 293 ЦПК України, як про це захзначає представник відповідача, а стосуються спірних цивільно - правових - зобов"язальних правовідносин (кредитування), однак, доводи позивача про порушення банком її прав як споживача в рамках укладеного кредитного договору з огляду на досліджені у судовому засіданні по розгляду даної справи докази в межах позовних вимог, є такими, що не знайшли свого ствердження в суді.

Тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати у справі відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 202, 205, 1 066 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , і. н. НОМЕР_6 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", ,

представник відповідача - адвокат Кузін Євгеній Володимирович, адреса: 43020, м. Луцьк, просп. Відродження, 1.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 14.09.20 р..