Номер провадження: 22-ц/813/1828/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про стягнення безпідставно списаних коштів, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018. року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов від ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», у якому зазначала, що вона звернулась до банку із заявами про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12.10.2017 року та про оформлення платіжної картки до рахунку № НОМЕР_1 від 01.09.2015 року з метою отримання заробітної плати. Позивач зазначала, що коштами з зазначеного рахунку вона не користувалась з січня 2018 року, ПІН код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної платіжної картки будь-кому не передавала. Картка знаходилась у неї. В період з 17.01.2018 року по 23.04.2018 року з даного рахунку було знято 22641 грн. Позивачка вказувало, що ніякі дії, що могли призвести до списання коштів не вчиняла, вона звернулась до банку, повідомивши про дані обставини, просила повернути списані кошти. Проте, листом банку такі дії залишились без задоволення, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача безпідставно списані кошти (а.с. 1-2).

14 листопада 2018 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси залучено до участі у справі ПАТ «ТАСКОМБАНК» як процесуального правонаступника ПАТ «ВіЕс Банк» (а.с. 82).

18 березня 2019 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Бабаков В.П.) позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про стягнення безпідставно списаних коштів задоволено (а.с. 91).

03.05.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника АТ «ТАСКОМБАНК» про перегляд заочного рішення, у якій відповідач вважав, що заочне рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з істотними порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права (а.с. 93-96).

23 серпня 2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси в задоволені заяви представника АТ «ТАСКОМБАНК» про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 143).

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, 21.10.2019 року відповідач надіслав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, у якій вважає вказане рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права та на його думку не повно з`ясовано всі обставини у справі. Тому, апелянт просить суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 149-152).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за описаною вище скаргою. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 січня 2020 року справу призначено до розгляду.

В судове засідання 03 вересня 2020 року з`явилась позивач ОСОБА_1 . Інші учасники в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, а апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_1 звернулася до банку із заявами про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12.10.2017р. та про оформлення платіжної картки до рахунку № НОМЕР_1 від 01.09.2015р. з метою отримання заробітної плати.

В період з 17.01.2018 р. по 23.04.2018 р. з даного рахунку списано 22 641, 00 грн., про що свідчить відповідна виписка (а.с.3-18).

21.05.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій повідомила про те, що дозволу на списання зазначених коштів не давала, а тому просила їх повернути (а.с.19).

Листом № 09-2/8367 від 03 липня 2018 року такі її вимоги залишилися без задоволення. Відповідач вказав на несумлінне виконання ОСОБА_1 , як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку, посилаючись на зазначений вище Договір комплексного банківського обслуговування.

21.05.2018 року позивач також звернулась до Департаменту кіберполіції України зі зверненням, в якій повідомила, що протягом 17.01.2018 - 23.04.2018 року з її платіжної картки було знято 22 641, 00 грн, які знімались у Колумбії та інших країнах.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Водночас відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку, відповідачем було неправомірно вчинено списання коштів з рахунків позивача, а позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи, тому підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, з метою перевірки доводів позовної заяви та аргументів апеляційної скарги направив керівнику Департаменту кіберполіції Національної поліції України лист з проханням надати суду інформацію щодо звернення ОСОБА_1 для повного з`ясування обставин справи. У відповідь до Одеського апеляційного суду надійшов лист за вих.№ 3267/38/9/04-2020, в якому містились копії документів, що підтверджували факт звернення ОСОБА_1 з заявою до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, зокрема роздруківка щодо звернення № 48722, текст заяви ОСОБА_1 , лист Департаменту кіберполіції Суворовському ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 ст. 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Частиною 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками регламентуються Положенням «Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення).

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 1 Розділу 6 Положення).

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем (п. 5 Розділу 6 Положення) .

За змістом п. 6.6 Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (п.7.6 Положення). Негайно - найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення (п. 4 Положення).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Пунктом 10.6 Положення передбачено, що Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Отже приписи Положення визначають дії як користувача електронного платіжного засобу, так і емітента - постачальника платіжної послуги у випадку виявлення факту втрати електронного платіжного засобу.

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 05.12.2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що до обов`язків банку окрім тримання коштів клієнта входить також забезпечення їх зберігання та контроль за безпекою процесу розрахунково-касових операцій.

Водночас, з виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 слідує, що перекази з її рахунку, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, були здійснені за межами України (Богота, Колумбія) та конвертовані в колумбійський песо (COP). Апеляційний суд після детального аналізу матеріалів справи приходить до висновку про наявність достатньої кількості підстав вважати, що банком було порушено право ОСОБА_1 на користування належними їй грошовими коштами, оскільки допущено несанкціоноване списання коштів з банківського рахунку позивача.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Проте, в порушення процесуальних норм, відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що у ситуації, що склалась, ОСОБА_1 виконала усі залежні від неї дії у регламентований законодавством спосіб.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, дотримався норм матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови виготовлено 09 вересня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк