Справа № 369/5336/20
Провадження № 2/369/3169/20
11.08.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
за участю секретаря - Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 жовтня 2019 року близько 07 год. 50 хв. на автодорозі М-05 Київ-Одеса, 15 км. + 50 метрів (Києво-Святошинський район Київської області), водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим ОСОБА_2 порушив пункти 2.3.6, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано щінним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340 грн.
Отже, Моторне (транспортне) страхове бюро України (третя особа) відшкодувала ОСОБА_1 її витрати лише частково, з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, який згідно із Звітом про оцінку №0213-VV від 03 листопада 2019 року було розраховано у розмірі 0,6849.
Враховуючи, що позивачці ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди, а саме пошкоджено належний позивачці ОСОБА_1 автомобіль «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачці шкоду в повному обсязі.
Згідно із рахунком на оплату № 151/0 від 17 жовтня 2019 року та Актом надання послуг №00002149 від 24 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становила 25 980 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гри. 00 коп., які ОСОБА_4 сплатила в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №235 від 24 грудня 2019 року (копія рахунку, акту та квитанції додаються).
Отже, враховуючи, що під час ремонту пошкодженого автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску (шасі № НОМЕР_3 ) використовувались нові деталі та комплектуючі, що випускалися взамін знятих з виробництва однорідних виробів, відповідач ОСОБА_2 , як особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності пошкоджених деталей або меншої вартості пошкоджених запасних частин вказаного автомобіля.
Таким чином, згідно із приписами статей 1166, 1188, 1192 ЦК України позивачка ОСОБА_1 має право на повне відшкодування завданої їй в даній дорожньо-транспортній пригоді матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй автомобіля, у тому числі, на відшкодування всіх завданих збитків (витрат, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля).
В частині, непокритій відшкодуванням, здійсненим МТСБУ з урахуванням меж відповідальності МТСБУ (третьої особи), зобов`язаним перед потерпілою особою (позивачкою) є заподіювач шкоди (відповідач). Тобто, різницю між реальними збитками позивачки ОСОБА_1 , які вона дійсно понесла на ремонт пошкодженого автомобіля без урахування його зносу (25 980 грн.), та розміром шкоди, визначеним як вартість ремонту з урахуванням зносу (9 933,77 грн.), сплаченим МТСБУ (третьою особою), має відшкодувати відповідач ОСОБА_2 згідно із статтями 1192 та 1194 ЦК України.
Тому позивач просила стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) 16 046 (шістнадцять тисяч сорок шість) грн. 23 коп. матеріальної шкоди, 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. - компенсації за заподіяну моральну шкоду, 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити по справі заочне рішення в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Третя особа про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2019 року близько 07 год. 50 хв. на автодорозі М-05 Київ-Одеса, 15 км. + 50 метрів (Києво-Святошинський район Київської області), водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим ОСОБА_2 порушив пункти 2.3.6, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано щінним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 340 грн.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із рахунком на оплату № 151/0 від 17 жовтня 2019 року та Актом надання послуг №00002149 від 24 грудня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становила 25 980 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гри. 00 коп., які ОСОБА_4 сплатила в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №235 від 24 грудня 2019 року.
Отже, Моторне (транспортне) страхове бюро України (третя особа) відшкодувала ОСОБА_1 її витрати лише частково, з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, який згідно із Звітом про оцінку №0213-VV від 03 листопада 2019 року було розраховано у розмірі 0,6849.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивачці ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди, а саме пошкоджено належний позивачці ОСОБА_1 автомобіль «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачці шкоду в повному обсязі.
Отже, враховуючи, що під час ремонту пошкодженого автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску (шасі № НОМЕР_3 ) використовувались нові деталі та комплектуючі, що випускалися взамін знятих з виробництва однорідних виробів, відповідач ОСОБА_2 , як особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності пошкоджених деталей або меншої вартості пошкоджених запасних частин вказаного автомобіля.
Таким чином, згідно із приписами статей 1166, 1188, 1192 ЦК України позивачка ОСОБА_1 має право на повне відшкодування завданої їй в даній дорожньо-транспортній пригоді матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй автомобіля, у тому числі, на відшкодування всіх завданих збитків (витрат, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля).
В частині, непокритій відшкодуванням, здійсненим МТСБУ з урахуванням меж відповідальності МТСБУ (третьої особи), зобов`язаним перед потерпілою особою (позивачкою) є заподіювач шкоди (відповідач). Тобто, різницю між реальними збитками позивачки ОСОБА_1 , які вона дійсно понесла на ремонт пошкодженого автомобіля без урахування його зносу (25 980 грн.), та розміром шкоди, визначеним як вартість ремонту з урахуванням зносу (9 933,77 грн.), сплаченим МТСБУ (третьою особою), має відшкодувати відповідач ОСОБА_2 згідно із статтями 1192 та 1194 ЦК України.
Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав.
Згідно із п. 2, 4 ч. 2ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок настання ДТП та пошкодження майна позивача, остання пережила моральні страждання та хвилювання, змушена був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, відповідні наслідки порушення права позивача. Тому до стягненню з відповідача підлягають кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2 000 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову.
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір суд покладає на відповідача.
Витрати на професійну правничу допомогу враховуючи складність справи, кількість судових засідань, обсяг проведеної роботи, суд покладає на відповідача у розмірі 5 000 грн.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 270-274, 280-282 ЦПК України, -
Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) 16 046 (шістнадцять тисяч сорок шість) грн. 23 коп. матеріальної шкоди, 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. - компенсації за заподіяну моральну шкоду, 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн., а всього 23 887,03 грн. (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят сім гривень та три копійки).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Дубас Т.В.