Справа № 485/1810/19
Провадження № 2/485/86/20
29 січня 2020 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтки І.А.,
секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належним йому на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивував тим, що 04 березня 2010 року він зареєстрував у своєму будинку відповідачку у справі ОСОБА_2 , однак остання не проживає в будинку понад сім років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в житловому будинку також немає та взагалі будинком вона не цікавиться. Реєстрація відповідачки перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, отримувати субсидію. Вирішити спір у добровільному порядку він не має можливості, оскільки йому невідоме місце перебування відповідачки та засоби зв"язку з нею.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мав.
Відповідачка про день та час розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. Згідно акта депутата Снігурівської міської ради та інформації в.о. старости Першотравневого старостинського округу №82 від 06.11.2019 р. ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає. Виклик відповідачки здійснено через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.1985 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Першотравневої сільської Ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області Свистун А.П. за реєстровим №6, та зареєстрованого державним реєстратором Управління економічного розвитку Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області Корженко О.Ю. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25.10.2019 року за № 33908630 (а.с.8-9).
04 березня 2010 року у вказаному жилому будинку, за згоди власника ОСОБА_1 , зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Першотравневого старостинського округу Снігурівської міської ради від 18.09.2019 р. №123 (а.с.11).
За даними довідки про склад сім"ї позивача №61 від 20.01.2020 року, виданої виконавчим комітетом Першотравневого старостинського округу Снігурівської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 значиться як співмешканка (а.с.24).
Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області ОСОБА_3 , встановлено що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , в будинку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але з 2011 року не проживає. Підпис депутата засвідчено в.о. старостою Першотравневого старостинського округу Снігурівської міської ради Наумець Т.С. (а.с.10). Вказане також підтверджується інформаційною довідкою Першотравневого старостинського округу Снігурівської міської ради від 06 листопада 2019 року №82 (а.с.16).
Крім того, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях також повідомили про те, що позивач у своєму будинку співмешкав разом із ОСОБА_2 з 2010 по 2011 роки, після чого ОСОБА_2 виїхала з села та з 2011 року більше не з"являлася (а.с.25-28).
Таким чином, судом встановив що відповідачка не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16).
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання з 2011 року, тобто близько дев"яти років, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідачки в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у будинку, при цьому реєстрація відповідачки створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
Судовий збір з відповідачки позивач просив не стягувати.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м.Долгопрудний Мисковської області Росія, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення - 29.01.2020 р.
Суддя