Дата документу 16.09.2020 Справа № 310/4139/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4139/13 Головуючий у 1 інстанції Парій О.В.
Провадження № 22-ц/807/2190/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Маловічко С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у справі за позовом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_1 , Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області про скасування рішення, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року прокурор звернувся до суду в інтересах держави із позовною заявою до Бердянської міської ради, ОСОБА_1 , Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області про скасування рішення, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що п.п. 1.97. п.1 рішення Бердянської міської ради № 28 від 29.10.2009 року затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га, що перебуває у користуванні, для ведення садівництва в межах норм безоплатної приватизації, яка розташована в ОСК «Гроно». Бердянським районним відділом Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» проведена державна реєстрація державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 468926 за ОСОБА_1 за реєстраційним номером 57 від 08.12.2009 року.

Проведеною прокурорською перевіркою встановлено, що рішення Бердянської міської ради від 29.10.2009 року № 23 «Про погодження місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення ОСК «Гроно» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки орієнтовною площею 18,37 га, розташованої в східній частині м. Бердянська для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01.10.2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради.

Станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення № 28 від 29.10.2009 року та станом на теперішній час, проект землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства не розроблений, з дозвільними установами не погоджений, межі земельної ділянки в натурі не встановлені.

Вказує, що документи, які посвідчують право на земельну ділянку у ОСК «Гроно» відсутні, тому сесія Бердянської міської ради п`ятого скликання, приймаючи рішення №28 від 29.10.2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва», всупереч вимогам чинного законодавства України, незаконно розпорядилася землею комунальної власності.

Проект відводу земельної ділянки, всупереч вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 118 ЗК України, п. 2 Постанови Кабінету Міністрів від 26.05.2004 року № 677 «Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 не розроблявся та відповідно не затверджувався.

Перевіркою також встановлено, що голова ОСК «Гроно» ОСОБА_3 протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, зазначеним в рішенні Бердянської міської ради № 28 від 29.10.09 року довідки, в яких вказав відомості, що не відповідають дійсності, про те, що ці особи, є членами ОСК «Гроно» та мають в користуванні земельні ділянки.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01.12.2010 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Окрім того, вироком Бердянського міськрайонного суду від 05.04.2011 року за ч. 1 ст. 367 КК України засуджено начальника Управління Держкомзему у м. Бердянську ОСОБА_4 , який у період з 2009 по 2010 роки незаконно погодив членам ОСК «Гроно» технічну документацію щодо відведення земельних ділянок, які не перебували у користуванні вказаного кооперативу.

Враховуючи вищенаведене, просив суд визнати незаконним та скасувати п.п. 1., 1.97 рішення сімдесят четвертої сесії Бердянської міської ради п`ятого скликання від 29.10.2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва»; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯИ № 468926 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га для ведення садівництва на території ОСК «Гроно» вартістю 420,84 грн., виданий на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 серії ЯИ № 468926; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку вартістю 420,84 грн. №467/1 площею 0,1169 га, розташовану в ОСК «Гроно» в м. Бердянську Запорізької області, територіальній громаді м. Бердянська.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано підпункт 1.97. пункту 1 рішення сімдесят четвертої сесії Бердянської міської ради п`ятого скликання від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва».

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 468926 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169га. для ведення садівництва на території ОСК «Гроно» вартістю 420,84 грн., виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку вартістю 420,84 грн. № 467/1 площею 0,1169 га, розташовану в ОСК «Гроно» в м. Бердянськ Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯИ № 468926, виданому ОСОБА_1 , територіальній громаді міста Бердянська.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, хвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 08 травня 2018 року постанову апеляційного суду від 16 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у цій справі скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задоволено частково. Постанову апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_1 з порушенням порядку, визначеного земельним законодавством, із землі, яка ОСК «Гроно» у встановленому законом порядку не передавалась. Докази того, що ОСОБА_1 був членом ОСК «Гроно» у матеріалах справи відсутні, а рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва» прийняте на підстав виданих головою ОСК «Гроно» документів, в яких було вказано завідомо неправдиві дані, що особи, яким передано у власність земельні ділянки для ведення садівництва є членами ОСК «Гроно» та мають у користуванні земельні ділянки, за що останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України. Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію акта на право власності на земельну ділянку не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 28 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва» (підпункт 1.97) затверджено технічну документацію та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га для ведення садівництва.

08 грудня 2009 року на підставі вказаного рішення Бердянським районним відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проведено реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1169 га на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 29 жовтня 2009 року № 23 «Про погодження місця розташування місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСК «Гроно» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки, орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська Запорізької області для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01 жовтня 2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради.

Рішення щодо надання земельної ділянки площею 18,37 га ОСК «Гроно» в користування або за договором оренди міською радою не приймалося.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року встановлено, що ОСОБА_3 , будучи головою правління ОСК «Гроно» протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, вказаним у вироку, зокрема ОСОБА_1 , довідки, в яких вказував відомості, що не відповідають дійсності, а саме те, що ці особи є членами ОСК «Гроно» та мають в користуванні земельні ділянки, розташовані на території орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 05 квітня 2011 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 05 квітня 2011 року встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи начальником Управління Держкомзему у м. Бердянськ, протягом 2009-2010 років незаконно погодив технічну документацію із землеустрою на території ОСК «Гроно», не пересвідчився в тому, що земельні ділянки знаходяться у користуванні ОСК «Гроно» та видав громадянам, зокрема ОСОБА_1 , висновки, якими узгодив оформлення державних актів на право власності на землю.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив із того, що ОСОБА_1 не мав законних підстав для отримання у власність спірної земельної ділянки, а державний акт, виданий йому з порушенням вимог земельного законодавства, в зв`язку з чим земельна ділянка підлягає поверненню за належністю територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області.

За приписами статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб`єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону.

Положеннями ч.1 ст. 35 ЗК України визначено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або у їх користування.

Статями 125, 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом.

Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акту на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця розташування земельної ділянки.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подаються на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі статтею 83 ЗК України суб`єктами права комунальної власності в межах населеного пункту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Бердянської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 23 «Про погодження місця розташування та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСК «Гроно» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСК «Гроно» земельної ділянки орієнтовною площею 18,37 га, розташованої в східній частині м. Бердянська для розміщення та використання земель загального користування садівничого товариства із зазначенням необхідності розробити проект відведення та погодити його відповідно до норм чинного законодавства в термін до 01 жовтня 2010 року для затвердження та прийняття рішення на сесії міської ради. До теперішнього часу зазначені вимоги ОСК «Гроно» не виконані, рішення міської ради щодо надання земельної ділянки площею 18,37 га ОСК «Гроно в постійне користування або за договором оренди не приймалося. Таким чином, ОСК «Гроно» не є землекористувачем зазначеної вище земельної ділянки, яка фактично перебуває у комунальній власності, тому повноважень щодо розпорядження нею ОСК «Гроно» не мало.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що передача ОСОБА_1 земельної ділянки на підставі підпункту 1.97 пункту 1 рішення Бердянської міської ради № 28 від 29 жовтня 2009 року відбулася з порушенням норм закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підпункт 1.97 пункту 1 вказаного рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт про право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 посилається на те, що прокурор звернувся до суду з пропуском строку позовної давності визначеної ст. 256 ЦК України, оскільки про наявність обставин, які слугували підставою для звернення прокурора з позовом, йому було відомо ще в 2009 році.

Колегія суддів вважає зазначене посилання в апеляційній скарзі безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту, а саме коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Підставами для відмови в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить про те, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у цивільних правовідносинах або ж для реалізації владних повноважень.

Посилання скаржника на пропуск прокурором строку позовної давності на звернення до суду з позовом є безпідставним, оскільки факт присутності працівника прокуратури на сесії Бердянської міської ради під час прийняття оскаржуваного рішення на перебіг позовної давності у цій справі не впливає, оскільки безпосередньо в оскарженому рішенні немає відомостей про порушення законодавства.

У матеріалах справи відсутні докази того, що прокурор довідався або міг довідатися про рішення Бердянської міської ради № 28 від 29 жовтня 2009 року до проведення прокурорської перевірки у 2013 році.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура посилається на те, що дізнався про вказане порушення у вересні 2013 року, після отримання матеріалів перевірки з Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУМВС України в Запорізькій області матеріалів перевірки відносно голови ОСК «Гроно», порушення 20.09.2010 та 05.01.2011 кримінальних справ відносно ОСОБА_3 та начальника управління Держкомзему в м. Бердянську ОСОБА_4 , а також проведення в березні 2013 року перевірки уповноваженим на той час органом державного контролю за додержанням законодавства під час використання та охорони земель Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області можливо було встановити весь обсяг порушень.

Колегією суддів встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року встановлено, що ОСОБА_3 , будучи головою правління ОСК «Гроно» протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, вказаним у вироку, зокрема ОСОБА_1 , довідки, в яких вказував відомості, що не відповідають дійсності, а саме те, що ці особи є членами ОСК «Гроно» та мають в користуванні земельні ділянки, розташовані на території орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська.

Початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, при вирішенні питання про дотримання строку позовної давності для звернення до суду у цивільному судочинстві необхідно встановити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством строку особа звернулася до суду.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року № 391/1217/14-ц (провадження № 61-11197сво18).

Встановлено, що голова ОСК «Гроно» ОСОБА_3 протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, зазначеним у рішенні Бердянської міської ради від 29.10.2009 №28, у тому числі ОСОБА_1 , довідки, в яких вказав відомості, що не відповідають дійсності, про те, що ці особи є членами ОСК «Гроно» та мають у користуванні земельні ділянки.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01 грудня 2010 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні так і за змістом ч.1 ст.261 ЦК України для визначення перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Так, вироком Бердянського міськрайонного суду від 01.12.2010 року, який набрав чинності, голову правління ОСК «Гроно» ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_6 протягом 2009-2010 років, діючи умисно, незаконно складав та видавав особам, в тому числі і ОСОБА_1 довідки, в яких вказував відомості, що не відповідають дійсності, а саме: про членство в ОСК «Гроно» та знаходження у користуванні земельних ділянок, розташованих на території орієнтовною площею 18,37 га в східній частині м. Бердянська.

Також, вироком Бердянського міськрайонного суду від 05.04.2011, засуджено за ч. 1 ст. 367 КК України начальника управління Держкомзему у м. Бердянськ ОСОБА_4 , який у період з 2009 по 2010 роки незаконно погодив членам ОСК «Гроно» технічну документацію щодо відведення земельних ділянок, які не перебували у користуванні вказаного кооперативу.

Таким чином, прокурор мав об`єктивну можливість дізнатися та у подальшому реагувати на вказані порушення інтересів держави у зв`язку з прийняттям Бердянською міською радою оспорюваного рішення лише з 01.12.2010 року, коли було ухвалено вирок Бердянським міськрайонним судом Запорізької області щодо визнання ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Тобто прокурору достовірно стало відомо про порушення інтересів держави з 01.12.2010 року.

З позовом у справі №310/4139/13-ц прокурор звернувся у квітні 2013 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Обізнаність прокурора у 2009 році про наявність рішення міської ради сама по собі не можу вказувати на час, з якого він дізнався або міг дізнатися про виділення на підставі підроблених документів земельних ділянок комунальної власності та відповідно про порушення інтересів за захистом яких прокурор звернувся до суду в цій справі.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: