Ухвала

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 520/15285/17

провадження № 61-18081св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, заповіту, свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів дарування, заповіту, свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що мати позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладаючи 09 червня 1989 року договір дарування належної їй на праві власності 21/50 частки житлового будинку, а в подальшому, склавши 11 червня 2010 року заповіт, в силу стану свого здоров`я, як фізичного так і психічного, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Під час підписання договору дарування та заповіту на користь іншого сина від другого шлюбу, вона була введена в оману, оскільки не розуміла значення своїх дій.

Позивач просив визнати недійсними договори дарування, заповіт, свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, визнати недійсними та скасувати запис і рішення державного реєстратора, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, заповіту, свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності до вирішення питання про відвід судді Огренич І. В., суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Зазначену ухвалу місцевого суду було оскаржено ОСОБА_4 в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року повернуто скаржнику з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано, повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При постановлені оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги із посиланням на неможливість апеляційного оскарження ухвали місцевого суду в частині зупинення провадження у справі.

Оскільки 25 вересня 2019 року питання про відвід було вирішено Київським районним судом м. Одеси у складі судді Васильків О. В., у задоволенні заяви про відвід відмовлено, а 27 вересня 2019 року суд першої інстанції у складі судді Огренич І. В. відновив провадження у цій справі та продовжив її розгляд, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що під час прийняття постанови Верховний Суд не вирішив питання про судові витрати та просив їх стягнути з державного бюджету України на його користь.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 08 вересня 2020 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Петров Є. В., Литвиненко І. В., Фаловська І. М.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, встановлено повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом із тим, такий обов`язок суду у випадку передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду не передбачено.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судових витрат у справі, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи.

У справі, що переглядається, встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано, повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Тобто остаточного рішення по суті спору касаційним судом не було прийнято, а тому за таких обставин підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат додатковим рішенням (постановою) відсутні.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18).

З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що заява ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає про те, що після остаточного ухвалення судового рішення у справі особа не позбавлена можливості клопотати про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 260, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, заповіту, свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, визнання недійними та скасування запису та рішення державного реєстратора, визнання права власності.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький Є. В. Петров І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська