ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3211/20 Справа № 203/4646/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління - служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01.11.2008 року по 06.11.2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_3 . Після припинення спільного життя з ОСОБА_2 донька залишилася проживати з матір`ю. За ініціативи відповідача дитина не відвідує дошкільний заклад, що порушує умови нормального розвитку дитини. Дитина виявляє прихильність проживати разом із ним. Спілкуючись з дитиною, він став помічати, що її мати не приділяє достатньої уваги вихованню, розвитку, забезпеченню потреб дитини, а умови проживання не відповідають потребам дитини. Так, йому стало відомо, що на даний час донька проживає разом з матір`ю у двокімнатній квартирі загальною площею 42,8 кв.м, що належить матері відповідача, ОСОБА_4 . Разом з ними проживають чоловік відповідача, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , мати відповідача і ОСОБА_6 , батько відповідача; окремої кімнати і навіть власного спального місця дитина не має. Натомість він, проживає разом зі своїми батьками у трикімнатній квартирі загальною площею 63,7 кв.м, де для дитини облаштовано окрему кімнату. Він і його батьки працюють, доходи його сім`ї достатні задля забезпечення комфортного проживання дитини. Проте сім`я відповідача немає офіційних джерел доходу. Чоловік відповідача ОСОБА_5 має велику заборгованість по аліментам на утримання дитини від попереднього шлюбу. Крім того, як йому стало відомо, останній хворий на туберкульоз і перебуває з цього приводу на диспансерному обліку у лікаря фтизіатра КЗ «Оріхівсьька ЦРЛ». Дитина більш прив`язана до нього, в нього створені кращі умови для проживання і розвитку дитини, визначення місця проживання дитини з ним буде відповідати інтересам дитини, тому просив визначити місце проживання дитини за місцем проживання та реєстрації батька.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року відмовлено у позовних вимогах.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд має виходити в першу чергу з інтересів дитини. Батьком створені кращі умови для проживання дитини, він утримує її, забезпечує належний відпочинок. Під час психологічного діагностування дитини було встановлено, що дівчинка має більший зв`язок з батьком та виражає бажання жити з батьком.

Передбаченим ст.360 ЦПК України, правом на подання відзиву учасники справи не скористались.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2008 року по 06.11.2014 року . ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Зі змісту рішення вбачається, що спір щодо місця проживання дитини був відсутнім, дитина проживала разом з матір`ю (том 1, а.с. 13,14).

Після припинення спільного проживання відповідач ОСОБА_2 разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира є двокімнатною, загальна площа її становить 42,8 кв.м; квартира належить матері відповідача, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.2013 року. В цій квартирі, окрім відповідача з донькою, однією сім`єю проживають її чоловік, ОСОБА_5 , та її мати, ОСОБА_4 . Актом обстеження від 11.04.2018 року встановлено, що дитина займає кімнату разом з матір`ю та вітчимом, має окреме спальне місце, весь необхідний одяг, іграшки. ОСОБА_2 працює в ТОВ «Оптторгфірм» менеджером. Відповідно до наданих відповідачем довідок на а.с.129,132, том 1, ОСОБА_2 та її чоловік, ОСОБА_5 , є здоровими, на обліку у лікаря фтизіатра не перебувають.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір`ю і батьком. Дана квартира є трикімнатною загальною площею 63,7 кв.м і належить на підставі договору дарування ОСОБА_8 - матері позивача. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25.04.2018 року за участю працівників служби у справах дітей, умови проживання у квартирі задовільні; кімнати обладнані необхідними меблями, побутовою технікою. Для дитини облаштовано окрему кімнату, де є окреме місце для сну, для навчання; є дитячі приналежності, іграшки. ОСОБА_1 працює в ТОВ «Елком Україна» інженером, має стабільний дохід. Його батьки, які є членами його сім`ї, також працюють. Даних про те, що позивач перебуває на обліку за станом здоров`я, не встановлено.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 11.05.2018 року № 18/5- 262 доцільно визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю, ОСОБА_2 . В цьому ж висновку зазначено, що згідно з результатами психологічного діагностування виявлено, що ОСОБА_3 не проявляє агресію, врівноважена, дружелюбна; проявів тривожності не спостерігається. Когнітивний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Не дивлячись на те, що родина тривалий час не мешкає разом, дитина проявляє прихильність до обох батьків. Результати методики «РАRL» показали, що між батьками та дитиною існує оптимальний емоційний контакт, але міжособистісний конфлікт, який існує тривалий час між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , заважає всебічному розвитку дитини (том 1, а.с.50,51).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі радита дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.ч.1,2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27.02.91) визначає - "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини".

Отже, аналізуючи вказані норми можна дійти висновку, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини насамперед увага віддається інтересам дитини, що включає в себе: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, можливість створення батьками належних умов для виховання (матеріально-побутових умов).

Судом встановлено, що відповідач має кращі житлово-побутові умови для проживання дитини: дівчинка має окрему обладнану для відпочинку та навчання кімнату у квартирі батька, в той час як за адресою проживання матері дитина вимушена ділити кімнату з матір`ю та її чоловіком.

Жодних виключних обставин, які б свідчили про неможливість ОСОБА_1 забезпечити добробут та належне виховання своєї доньки, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції посилався на висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 11 травня 2018 року, згідно якого доцільно визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Однак, згідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, представник 3-ї особи в судовому засіданні суду першої інстанції заявлені вимоги підтримала і вважала їх обгрунтованими та пояснила, що єдиним аргументом, на підставі якого було зроблено висновок про доцільність проживання дитини з відповідачем - стать дитини. Тобто лише тому, що це дівчинка їй краще жити з матір`ю.

Однак, нормами діючого національного та міжнародного законодавства визначено, що окрім статі дитини необхідно приділити увагу інтересам дитини, що включає в себе: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них.

В матеріалах справи наявна довідка КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 27.04.2018 р. № 42 про проведення психологічного діагностування за направленням служби у справах дітей.

Під час психологічного діагностування було встановлено, що «...коли дівчинка проходила діагностування з матір`ю, відчувалась стриманість та була не розкута. З батьком ОСОБА_3 поводилася відкрито, емоційно жваво та більше йшла на контакт... Розповідала про свою кімнату в квартирі батька та про проведення спільного часу із ним. В діагностичному інтерв`ю із дівчинкою, було присутнє планування подальших дій з батьком...».

Під час обстеження умов проживання членами комісії в акті від 20 жовтня 2017 року зазначено: «під час виходу дитина була весела, жвава, виказала бажання жити із батьком, так як з ним краще...»

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

В судовому засіданні 05 серпня 2020 року в присутності психолога була опитана малолітня ОСОБА_3 , яка виразила бажання проживати разом з батьком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

З огляду на зазначене та, виходячи із інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем реєстрації та фактичного проживання її батька - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно положень ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 600 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем реєстрації та фактичного проживання батька - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова