Справа № 191/4203/19
Провадження № 2/191/1117/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Яніної О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «Юмін» про захист прав споживача, визнання договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «Юмін» про захист прав споживача, визнання договору припиненим, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

19.08.2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (Відповідач) та ТОВ «Юмін» (Третя особа) було укладено Кредитний договір № 190810-КЛТМ. Крім того, 05.04.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (Відповідач) та ТОВ «Юмін» (Третя особа) було укладено Кредитний договір № 050412-КЛН. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами, 19.08.2010 року між ОСОБА_1 (Позивач), ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (Відповідач) було укладено Договір поруки № 190810-П/2 за умовами якого Позивач відповідає солідарно з Третьою особою за виконання останнім умов кредитних угод.

Волевиявлення позивача на укладення вказаного договору поруки не було вільним оскільки, Відповідач користуючись непоінформованістю Позивача, не роз`яснив Позивачу ані правового змісту, ані особливостей укладення договору поруки, ані правових наслідків укладення такого договору, маючи на меті у подальшому унеможливити захист своїх прав Позивачем, як споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 щодо трактувань положень пунктів 22, 23 статті 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Позивач вважає, що Відповідачем були грубо порушені права Позивача як споживача банківських послуг, передбачені нормами Закону України «Про захист прав споживачів», а саме : ч. 2 ст. 19 Закону - відносно недобросовісності підприємницької практики, що виразилася у введенні в оману шляхом умовчування про сенс і наслідки укладення договору поруки, а саме взяття Позивачем зобов`язання поручителя перед Відповідачем солідарно відповідати за виконання ТОВ «Юмін» зобов`язань за вищевказаною кредитною угодою.

Крім того, ОСОБА_1 у відповіді на його запит Третій особі стало відомо, що строк сплати заборгованості ТОВ «Юмін», граничним строком повернення кредиту за обома договорами є 20.06.2015 року. За змістом ст.559 ЦК України, у редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, передбачений законом, шестимісячний строк звернення до поручителя з вимогою про сплату за договором поруки закінчився 20.12.2015 року. Позивач так і не отримав вимоги як в зазначений строк, так і після цього.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати припиненим Договір поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року, з врахуванням всіх змін та доповнень до нього та всіх його невід`ємних частин, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 з 20.12.2015 року; судові витрати покласти на Відповідача.

Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В матеріалах цивільної справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача зазначив, що в позовній заяві позивачем зазначено вимогу визнати з 20.12.2015 року припиненим договір поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року (разом з усіма договорами про внесення змін до договору поруки), який укладено між позивачем та відповідачем. Посилаючись у позовній заяві на Закон України, «Про захист прав споживачів», позивачем не наведено обґрунтування того, що спірний договір поруки належить до договорів споживчого кредиту. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, не виклав зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», не зазначив, яке його право як споживача порушено ( ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Отже, позивач, як поручитель по кредитному договору, не є споживачем - фізичною особою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», так як не зазначив обставини на підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що начебто банк ввів його в оману шляхом замовчування про сенс і наслідки укладання договору поруки. Адже ніхто не примушував ОСОБА_1 укладати та підписувати договори поруки і до позовної заяви ОСОБА_1 не надано відповідних доказів на підтвердження своїх вимог. Також у позивача не має законних підстав для ствердження, що начебто й порука припинилася з 20.12.2015 року на підставі ст. 559 ЦК України, так як на його думку сплив шестимісячний строк звернення до поручителя. Крім того, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він не отримував вимоги. Також зазначив, що 05.04.2012 року між ним та ТОВ «Юмін» було укладено кредитний договір №050412-КЛН, а також протягом строку його дії низку договорів про зміну його умов, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти.

З метою забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором банком із ОСОБА_1 було укладено договір поруки №190810-П/2 від 19.08.2010 року (з наступними змінами та доповненнями). Згідно п.1.3. вказаного договору поруки, поручитель відповідає солідарно і в повному обсязі за зобов`язаннями боржника перед кредитором, що витікають з кредитного договору, а саме : у разі невиконання боржником взятих на себе зобов`язань, поручитель повинен повністю погасити наявну заборгованість, в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж терміни, що і боржник. Пунктом 6.2 зазначеного договору поруки №190810-П/2 передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з моменту настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, не висуне вимоги до поручителя. Відповідно до п. 1.3 договору №311013 від 31.10.2013 року про зміну договору поруки №190810-П/2 від 19.08.2010 року обумовлено строк договору поруки - 10 років; у пункті 6.2 зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в п. 1.3 цього договору. Отже, сторонами погоджено строк дії поруки ОСОБА_1 тривалістю 10 років з часу укладення договору №311013 від 31.10.2013 року про зміну договору поруки №190810-П/2 від 19.08.2010 року, тобто до 31.10.2023 року. Доводи позивача про те, що порука припинена 20.12.2015 року у зв`язку зі спливом шестимісячного строку, який передбачено ст.559 ЦПК України, є безпідставними, оскільки договором поруки встановлено інший строк дії поруки. Крім того, по справі № 203/4457/15 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позов АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто заборгованість за договором поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року ( зі змінами та доповненнями). Ухвалою від 07.06.2017 року апеляційний суд Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення від 01.11.2016 року без змін. Отже, твердження позивача про неотримання ним письмової вимоги не може бути підставою для припинення поруки, пред`явлення позову до суду про стягнення заборгованості є фактом пред`явлення вимоги до поручителя.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

19.08.2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» ( в подальшому «Банк» ) та ТОВ «Юмін» ( в подальшому «Позичальник») було укладено кредитний договір № 190810-КЛТМ, згідно з п.1.1 якого цим Договором встановлюються : мета, порядок та умови видачі (надання) Банком в майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в національній валюті України та/або в іноземній валюті долари США в межах загальної суми 16400000,00 грн. на основі Договорів про надання кредиту (траншу) до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Заборгованість за кредитами, наданими за цим Договором, має бути погашена в строки, вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу). Але не пізніше 18.02.2011 року.

17.08.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Юмін» був укладений протокол узгодження розбіжностей до кредитного договору № 190810-КЛТМ від 19.08.2010 року. Також зазначено, що сторони дійшли згоди прийняти узгоджену редакцію. Умови кредитного договору № 190810-КЛТМ від 19.08.2010 року не змінені даним Протоколом узгодження розбіжностей, залишаються чинними і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними. Кредитний договір № 190810-КЛТМ від 19.08.2010 року діє зі змінами, внесеними цим Протоколом узгодження розбіжностей.

05.04.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» ( в подальшому «Банк» ) та ТОВ «Юмін» ( в подальшому «Позичальник») було укладено кредитний договір № 050412-КЛН, згідно з п.1.1 якого Банк на умовах цього Договору відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 273000,00 доларів США. А Позичальник зобов`язується повернути кредити згідно з графіком зниження ліміту кредитування, зазначеного в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, але в будь-якому разі не пізніше 04.04.2015 року та сплатити проценти за користування кредитами на умовах, передбачених цим Договором.

19.08.2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» ( «Кредитор»), ОСОБА_1 та ТОВ «Юмін» ( «Боржник») було укладено Договір поруки № 190810-П/2, п.1.1. якого передбачено, що предметом цього договору є зобов`язання Поручителя перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Боржником, зобов`язань перед Кредитором за кредитним договором № 190810-КЛТМ від 19.08.2010 року, а саме : по поверненню кредитів в межах загального ліміту кредитування в сумі еквівалентній 16400000,00 грн. зі строком дії кредитного договору до 18.02.2011 року.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що підставою для договору поруки є дійсна вимога кредитора до боржника, що встановлена кредитним договором.

Поручитель відповідає солідарно і в повному обсязі за зобов`язаннями Боржника перед Кредитором, що витікають з кредитного договору, а саме : у разі невиконання боржником вказаних зобов`язань. Поручитель повинен повністю погасити наявну заборгованість, в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж терміни, що і Боржник ( п.1.3 Договору поруки).

Пунктом 6.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняться, якщо кредитор протягом трьох років з моменту настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, не висуне вимоги до Поручителя.

27.12.2012 року між ПАТ «Банк кредит Дніпро» ( далі Кредитор) та ОСОБА_1 ( далі Поручитель ) був укладений Договір № 271212 про зміну Договору поруки №190810-П/2 від 19.08.2010 року, згідно якого пункт 1.1 Договору поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року викладено в новій редакції.

Відповідно до Договору № 311013 про зміну Договору поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року, укладеного 31.10.2013 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 , Договір поруки № 190810-П/2 було викладено в новій редакції, в тому числі і предмет Договору, згідно з п.1.1 якого предметом цього договору є зобов`язання Поручителя перед Кредитором солідарно відповідати за виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, а саме по поверненню кредитів в сумі еквівалентній 2050000,00 доларів США зі строком повернення отриманих кредитів до 20.12.2014 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 050412-КЛН від 05.04.2012 року, з урахуванням внесених до нього змін, загальний розмір якої станом на 14 липня 2015 року складає 314287,97 долари США (еквівалентно за курсом НБУ на 14.07.2015 року 7739398,85 грн.) та 836455,50 грн., з яких 291068,63 долари США ( еквівалентно 6392959,50 грн.) тіло кредиту; 23219,34 долари США (еквівалентно 509983,85 грн.) проценти за користування кредитом; 140505,26 грн. комісія за управління кредитом; 632713,92 грн. пеня за прострочення повернення тіла кредиту; 63236,32 грн. пеня за прострочення слати процентів за користування кредитом. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 12.11.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах ,встановлених договором або законом. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ст.559 ч.4 ЦК України (в редакції на час укладення спірного договору) порука припиняється після закінчення строку, встановлено в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредитора в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

У такому випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18).

З врахуванням ст.559 ЦК України протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання кредитор позов не пред`явив, а тому порука вважається припиненою з 20.12.2015 року.

Частинами 1, 2 п.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання правочину недійсним.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 251, 553,554,559,598 ЦК України, ст.ст.12, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати припиненим Договір поруки № 190810-П/2 від 19.08.2010 року, з врахуванням всіх змін та доповнень до нього та всіх його невід`ємних частин, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 з 20.12.2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 ( сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:Д. О. Кухар