ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2822/19

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/302/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Ніжин,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 10.12.2019,

У С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільною квартирою АДРЕСА_1 , виділивши:

- йому ( ОСОБА_1 ) у користування житлову кімнату «5» площею 17,1 кв.м., частину житлової кімнати «7» площею 8,3 кв.м. та частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м., загальною вартістю 234123,67 грн, визначену експертом для співвласника 1/2 частини у спільній власності у варіанті №1 висновку будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480,

- ОСОБА_2 частину кімнати «6» площею 12,3 кв.м., частину житлової кімнати «7» площею 2,10 кв.м., балкон площею 0,70 кв.м. та частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м., загальною вартістю 155998,17 грн, визначену експертом для співвласника 1/3 частки у спільній власності у варіанті №1 будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480,

- ОСОБА_3 частину житлової кімнати «6» площею 4,80 кв.м. та частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м загальною площею 77872,67 грн, визначену експертом для співвласника 1/6 частики у спільній власності у варіанті №1 будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480,

- кухню площею 5,8 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., коридор площею 7,5 залишити у спільному користуванні.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідачу ОСОБА_2 (мати позивача) на праві власності належить 1/3 частина цієї ж квартири, а ОСОБА_3 (рідна сестра позивача) 1/6 частина. Крім зазначених осіб в квартирі постійно проживає без реєстрації місця проживання за цією адресою третя особа по справі ОСОБА_4 (дружина позивача). Вказує, що згоди щодо вільного користування квартирою в цілому та оплати комунальних послуг між сторонами не досягнуто, тому він і змушений подати даний позов.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року позов задоволено повністю. Суд вирішив визначити порядок користування кв. АДРЕСА_2 :

виділити ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як співвласнику 1 / 2 частки квартири, у користування житлову кімнату «5», площею 17,1 кв.м, частину житлової кімнати «7», площею 8,3 кв.м, частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м,-визначених висновком експерта №С-480 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 06 вересня 2018 року згідно варіанту №1 встановлення порядку користування квартирою для співвласника 1 / 2 частки;

виділити ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_3 , як співвласнику 1 / 3 частки квартири, у користування частину житлової кімнати «6», площею 12,3 кв.м, частину житлової кімнати «7», площею 2,1 кв.м, балкон, площею 0,7 кв.м, частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м,- визначених висновком експерта №С-480 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 06 вересня 2018 року згідно варіанту №1 встановлення порядку користування квартирою для співвласника 1 / 3 частки;

виділити ОСОБА_3 , місце проживання в АДРЕСА_4 , як співвласнику 1 / 6 частки квартири, у користування частину житлової кімнати «6», площею 4,8 кв.м, частину приміщень спільного користування площею 5,47 кв.м,-визначених висновком експерта №С-480 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 06 вересня 2018 року згідно варіанту №1 встановлення порядку користування квартирою для співвласника 1 / 6 частки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Скаржник не погоджується із висновками суду про можливість відійти від відповідності реальних часток ідеальним та від критерію необхідності виділення кожному із співвласників ізольованого приміщення. Зазначає, що висновки суду про розміри житлової площі, на яку мають прав сторони, є суперечливим, оскільки ОСОБА_3 має право на 7,43 кв.м, а не на 7,04 кв.м, як зазначив суд. Судом виділено ОСОБА_3 4,8 кв.м. житлової площі без будь-якого обґрунтування, проте це порушує її законні права. Відповідач посилається на те, що і їй виділено судом 14,4 кв.м. замість належних їй 14,86 кв.м.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, які не можуть дійти згоди щодо користування власністю, тому суд вважав за можливе встановити порядок користування квартирою відповідно до варіанту, визначеного у висновку експерта, та обраного позивачем.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина, його матері ОСОБА_2 1/3 частини, сестрі ОСОБА_3 1/6 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

З копії технічного паспорта на квартиру вбачається, що загальна площа квартири становить 61,7 кв.м, житлова площа 44,6 кв.м. Квартира складається з кімнати площею 17,1 кв.м., кімнати площею 17,1 кв.м, кімнати площею 10,4 кв.м, кухні площею 5,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., туалету площею 1,1 кв.м., коридору площею 7,5 кв.м, балкону площею 0,7 кв.м.

Звертаючись з позовом, позивач послався на висновок будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480, проведеної судовий експертом Пінчук Н.О., де експертом запропоновано чотири варіанти визначення порядку користування квартирою з відступом від часток співвласників.

Позивач просив визначити порядок користування спірною квартирою за першим варіантом висновку будівельної-технічної експертизи, згідно з яким експертом запропоновано виділити позивачу ОСОБА_1 - житлову кімнату «5» площею 17,1 кв.м., частину житлової кімнати «7» площею 8,3 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 частину кімнати «6» площею 12,3 кв.м., частину житлової кімнати «7» площею 2,10 кв.м., балкон площею 0,70 кв.м., відповідачу ОСОБА_5 - частину житлової кімнати «6» площею 4,80 кв.м., залишивши у спільному користуванні частину приміщень площею 5,47 кв.м.

Висновки та розрахунок жилої площі, що припадає на кожного із співвласників, які визначені експертом у висновку будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці розрахунки не відповідають простим арифметичним підрахункам, за яким 1/2 частина житлової площі - 22,3 кв.м. (44,6 : 2) (у висновку експерта - 25,38 кв.м.); 1/3 14,86 кв.м. (44,6 : 3) (у висновку експерта - 15,1 кв.м.); 1/6 7,43 кв.м. (44,6 : 6) (у висновку експерта - 4,81 кв.м.).

Житлова площа квартири, яку пропонувалося виділити позивачу в користування за першим варіантом експертизи, складає 25,4 кв. м, що на 3,1 кв. м більше, ніж припадає на 1/2 частини, відповідачці ОСОБА_2 14,4 кв.м, що на 0,46 кв.м. менше, ніж припадає на її 1/3 частку, відповідачці ОСОБА_3 4,8 кв.м., що на 2,63 кв.м. менше, ніж припадає на її 1/6 частку (1/6 від 44,6 =7,43).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з аналізу статті 358 ЦК України, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14 та підтверджений постановою Верховного Суду 31.10.2018 при розгляді справи №333/1499/15-ц.

Враховуючи вказане, висновок будівельно-технічної експертизи від 06.09.2018 №С-480 щодо вартості часток співвласників квартири при розгляді справи правового значення не має.

Крім того, за змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Суд першої інстанції, вірно встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, правомірно пославшись на зазначені вище норми закону, зробив невірні по суті позову висновки з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до Порядку застосування Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов складає 6 кв.м.

Запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою передбачає надання позивачу у користування житлової площі, яка на 3,1 кв.м. більша, ніж його частка у спільній частковій власності, а відповідачам навпаки, площі, яка є меншою, ніж їх частка у спільній частковій власності. Тому такий порядок користування порушить як права ОСОБА_2 так і права ОСОБА_3 , оскільки значно не відповідатиме її частці у спірному майні, враховуючи, що площа приміщень, яку запропоновано виділити відповідачу ОСОБА_3 , зменшиться на 2,63 кв.м та становитеме всього лише 4,8 кв.м., що значно погіршить її житлові умови.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 про те, що суд вибрав варіант, який є найгіршим із варіантів, що були запропоновані, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, заявивши позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою за першим варіантом експертизи, розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому суд не вправі був обирати інший варіант, ніж просив позивач.

Вказане відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду 31.10.2018 при розгляді справи №333/1499/15-ц.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених апеляційним судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягали задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

З огляду на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, а також те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду від 06.12.2019 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 376 ЦПК України.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 1152,60 грн судових витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1152,60 грн судових витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 31.01.2020.