ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1570/18

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/184/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

дата та місце складання повного тексту: 23 жовтня 2019 року, м.Носівка,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 січня 2011 року у розмірі 20 019 грн 81 коп. та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 24 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачкою кредитними коштами.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позивач вказує, що Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідачка грошові кошти для погашення заборгованості не надавала, що відображено в розрахунку заборгованості. У зв`язку з порушеннями умов повернення кредитних коштів, станом на 02 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 20019 грн 81 коп., з яких: 2216 грн 08 коп. тіло кредиту; 5923 грн 29 коп. нараховано відсотків за користування кредитом; 10450 грн 93 коп. нарахована пені; штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 929 грн 51 коп. (процентна складова). Умовами п.1.1.7.43 договору сторони визначили, що дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Також позивач зазначає, що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року задоволено частково позов АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з ОСОБА_1 2216 грн 08 коп. заборгованості по кредитному договору та 195 грн 05 коп. судових витрат.

Суд виходив з того, що враховуючи відсутність на витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витязі з умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2011 року шляхом підписання заяви, тому відсутні й підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення умов договору у виді сплати пені та штрафів. Однак, ураховуючи те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойкою (пенею та штрафами) та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідачки наявний в заяві, яким вона засвідчила, що повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Сторона позивача зазначає, що з заяви позичальника чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачкою вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії заяви чітко вбачається, що відповідачка висловила згоду про оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена та згода з Умовами та правилами, Тарифами Банку.

Також особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що в матеріалах справи наявна Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписана відповідачкою, в ній зазначена відсоткова ставка, порядок нарахування пені, розміри штрафів. Проте суд на даний доказ уваги не звернув та безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованими. З урахуванням наявності довідки, на думку позивача, правова позиція, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не може бути застосована.

На думку представника позивача, встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, окрім того при укладенні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 3%.

Також представник позивача посилається на висновок, що зазначений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №127/7543/17.

Представник банку зазначає, що доказування лежить на сторонах судового процесу, та вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Також до апеляційної скарги надано виписку по кредитному рахунку, яка є первинним документом, довідку про строк дії карти та довідку про зміну умов кредитування.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження факту повного виконання кредитного договору.

Ухвала про відкриття апеляційної скарги та сама апеляційна скарга були направлені за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 . Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника позивача 24 грудня 2019 року надійшли додаткові письмові пояснення в яких зазначається, що суд не взяв до уваги той факт, що датою підписання заяви та отримання кредитної картки, тобто 24 січня 2011 року, відповідачка також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Оскільки в день укладення договору відповідачка одразу скористалась кредитною послугою отримавши кредитну карту «Універсальна» та погодивши істотні умови кредитування підписанням відповідної довідки, то банком для внутрішньобанківського обліку кредитних операцій за відкритим кредитним рахунком був присвоєний відповідний номер угоди (референс) по бухгалтерському обліку, а саме: SAMDN3523. Тобто, при укладенні договору від 24 січня 2011 року сторонами були письмово погоджені всі істотні умови кредитування, зокрема визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 3% на місяць, а також письмово погоджено розміри, підстави і порядок нарахування пені та штрафу при порушенні умов договору. Також представник посилається на постанову Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам не в повній мірі відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, Анкета-заява не містить даних щодо істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Анкета-заява містить номер 193861817 (а.с.10).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідачка зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

З Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору № SAMDN3523, ІНН , ОСОБА_1 , вбачається що відповідачка підписала вказану Довідку 24 січня 2011 року. Дана довідка містить умови кредитування та зазначена під номером 193849911 (а.с.10).

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24 січня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 31 травня 2011 року, заборгованість за кредитом становить 1975 грн 56 коп., за процентами 62 грн 11 коп., в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 62 грн 11 коп., а разом 3467 грн 18 коп. (а.с.5-6).

Згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24 січня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 02 жовтня 2018 року за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 20019 грн 81 коп., з яких: 2216 грн 08 коп. тіло кредиту; 5923 грн 29 коп. нараховані відсотки; 10450 грн 93 коп. нарахована пеня; а також 1429 грн 51 коп. заборгованості за судовими штрафами (а.с.7-8). Розрахунок заборгованості починається з 01 червня 2015 року наявною заборгованістю 2037 грн 67 коп.

Також матеріали справи містять Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті Банку (а.с.11-25). Підтверджень, що саме ці Умови та правила діяли на час підписання Анкети-заяви матеріали справи не містять.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує зазначене судове рішення лише в частині відмовлених позовних вимог та з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог, тобто в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2216 грн 08 коп.

Переглядаючи рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів, відсотків та штрафів, проте з інших мотивів.

Мотивуючи свої позовні вимоги представник ПриватБанку зазначив, що відповідачка отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вбачається, що в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачкою (а.с.10) та доводить факт отримання ОСОБА_1 кредитної картки та на яку посилається позивач в своїй апеляційній скарзі.

Проте суд першої інстанції не надав правової оцінки даній довідці, хоча нею визначено розмір відсотків, пені та штрафів.

Разом з тим, протягом спірного періоду позивач неправомірно, в односторонньому порядку, неодноразово змінював процентну ставку, що підтверджується розрахунком (а.с.5-8), всупереч вимогам ст.10561 ЦК України. Таке нарахування призвело до зміни розмірів суми пені та штрафів, відносно розмірів, встановлених у Довідці, тобто суперечить розмірам визначеним договором, отже в такому вигляді вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки не лише Умови та правила є складовою договору, як зазначено у Заяві-анкеті.

Доводи апеляційної скарги, що з заяви позичальника чітко вбачається, що відповідачка висловила згоду про оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена та згода з Умовами та правилами, Тарифами Банку, спростовується копією даної Анкети-заяви, оскільки в ній не зазначено ні суму кредиту, не відмічено найменування картки, яку мала на меті отримати відповідачка.

Посилання представника позивача на висновок Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №127/7543/17 не приймається судом до уваги, оскільки обставини у даній справі підтверджуються зовсім іншими доказами.

Також не заслуговують на уваги посилання представника позивача, зазначених у поясненнях, на постанову Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16. В даній постанові суд зазначив про можливість визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Заслуговують на увагу посилання представника банку, що доказування лежить на сторонах судового процесу, проте саме стороною позивача не доведено умови кредитування між сторонами.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65)..

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною 4 статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача про неврахуванням довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» знайшли своє часткове підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у стягненні з відповідачки відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.

Оскільки фактично суми стягнень з відповідачки не змінились, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.1, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, пені та штрафів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: