Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2020 Справа №607/12685/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., присяжних Гринди В.П., Зелінського В.М.,

за участю секретаря Свергун Т.В., прокурора Воловник М.В., представника заявника ОСОБА_1 Ю ОСОБА_2 , законних представників ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації ОСОБА_3 , її захисника Беляєвої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ :

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без її згоди, для стаціонарного лікування.

В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що є підстави для обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Чолач Ю.Б. заяву підтримав і пояснив, що громадянка ОСОБА_3 поступила в стаціонар «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» Тернопільської обласної ради 02.08.2020 року о 22.00 год. у супроводі батька, у зв`язку із агресивною поведінкою: побила батьків, погрожувала фізичною розправою, викидала одяг, заявляла, що заріже батька вночі, тому потребує стаціонарного лікування, без його усвідомленої згоди. Оглянувши пацієнтку, оцінивши її стан, а також наявні дані, які свідчили про її поведінку комісія лікарів пришла до висновку, що в пацієнтки наявне важке психіатричне захворювання, та її потрібно лікувати в психіатричному стаціонарі. Просить заяву задовольнити.

Законний представник ОСОБА_5 підтримала заяву лікаря, пояснила, що така агресивна поведінка доньки постерігалася ще зі школи. Вона постійно звинувачує батьків в тому, що вони не могли її забезпечити тим, чим забезпечені інші діти. Після того, як донька повернулася із закордону, вона стала емоційно не стабільно. Через дріб`язковий привід міг виникнути приступ агресії, вона могла застосовувати фізичну силу. Агресію проявляла не тільки до батьків, але і до інших людей. Були випадки, що дочка кидала в неї їжею, кружками. 02 серпня 2020 року знову стався конфлікт через дрібницю, у зв`язку із чим дочка почала наносити їй тілесні ушкодження. Чоловік намагався захистити її, та заспокоїти. В той день, вона погрожувала їй ножем, а також погрожувала батькові, що вночі його прикінчить. Матір бажає, щоби дочка видужала, тому наполягає на її госпіталізації. Підтвердила що було декілька випадків, що ОСОБА_4 застосовував фізичну силу до дочки. Зазначила, що це відбувається щоб захистити її.

Законний представник ОСОБА_6 підтримав заяву лікаря, бажає, щоби дочка пройшла курс лікування, та бажає її видужання. Підтвердив слова дружини, що протягом останнього часу в дочки бувають приступи агресії через малозначні приводи, у зв`язку із чим виникають конфлікти. Останнього разу, через конфлікт через те, що дочка намагалася викинути речі. Внаслідок конфлікту, його дружині була завдана травма голови, у зв`язку із чим накладали шви. Звертає увагу, що дочка на протязі карантину була в його мами, в своєї бабусі в Заліщиках, де вона також жалілася, що онука її б`є.

ОСОБА_3 заперечила проти заяви про її госпіталізацію. Зазначила, що почуває себе здоровою психічно. Зазначила, що умови утримання в лікарні є незадовільними, ставлення до неї погане, зокрема, їй були нанесені тілесні ушкодження. Її госпіталізацію пов`язує поганим ставленням до неї її батьків. Звертає увагу, що батько неодноразово застосовував до неї фізичну силу. Зауважує, що він раніше відбував покарання за заподіяння тілесних ушкоджень. Звертає увагу суду, що вона небажана дитина в сім`ї, батьки їй нічим не можуть допомогти, щоби вона реалізувала себе та свої здібності. Вона намагається бути гордістю для своїх батьків. Щодо конфлікту, який мав місце 02 серпня 2020 року, зазначила, що намагалася впорядкувати речі в шкафу, однак, батьки накинулися на неї, розбили їй голову, та у зв`язку із тим, що вона вибігла на вулиці, була викликана поліція.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечила проти задоволення заяви, звертає увагу суду, що існує конфліктна ситуація, а суду не надано достовірних доказів захворювання ОСОБА_3 .

Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію ОСОБА_3 у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без її згоди підтримала.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_3 поступила в стаціонар «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР 02.08.2020 року о 22.00 хв. за скеруванням чергового лікаря ОСОБА_8 у супроводі батьків з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад.

Із змісту заяви про госпіталізацію ОСОБА_3 вбачається, що її було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації.

Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. ОСОБА_3 , котрі надійшли від батька ОСОБА_4 .

Згідно висновку комісії лікарів психіатрів, ОСОБА_3 діагностовано: Гострий поліморфний психотичний розлад.

У зазначеному вище висновку комісії лікарів психіатрів описано, що пацієнт поступила у зв`язку із агресивною поведінкою: побила батьків, погрожувала фізичною розправою, викидала одяг, заявляла, що заріже батька вночі. Пацієнт мовному контакту доступна. свідомість ясна. Орієнтована всесторонньо, на запитання відповідає неохоче, манерна, демонстративна, свої переживання повністю не розкриває, або говорить неправду. Заявляє, що всі довкола неї винні у її негараздах. Звинувачує батьків у черствості та агресивності. Під час розмови не дотримується дистанції, режиму старається не підпорядковуватися. Емоційно лабільна, легко збудлива, фон настрою знижений, критика хвороблива.

З анамнезу встановлено, що ОСОБА_3 із робітничої сім`ї, єдина в батьків, ранній розвиток без особливостей. Пацієнтка заявляє, що має дві вищих освіти (Львівський коледж декоративного мистецтва та Львівський університет, який закінчила з червоним дипломом). Заявляє, що деякий час працювала за фахом. В даний час не працює. Незаміжня, дітей не має. Останні 6 місяців проживає з батьками. Зі слів пацієнтки працювала за кордоном (Польща, Італія, Японія). ВГ, ТБС, венеричні захворювання заперечує. Зі слів батька змінилася в поведінці близько 4-х років тому, коли після закінчення університету стала агресивною до родичів, не справлялася з буденною роботою, безпричинно нервувала, звинувачувала оточуючих в своїх негараздах. 02 серпня 2020 року почала батьківські речі викидати з дому. На зауваження відповіла агресією. Побила батька та матір. Була викликана поліція, яка в свою чергу викликала бригаду швидкої допомоги і пацієнтка була доставлена в КНП «ТОКПЛ» ТОР.

Із заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що батьки ОСОБА_3 просять госпіталізувати їх дочку, через її агресивну поведінку відносно них, та вони переживають через свою безпеку. Зокрема, в заявах йдеться про те, що ОСОБА_9 розбила матері голову кружкою, лякала свою матір ножем, розмахуючи ним біля живота, а батька погрожувала вночі вбити.

Відповідно до медичних довідок Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, ОСОБА_4 звертався в лікарню 03 серпня 2020 року з скаргами на укус пальця, ОСОБА_5 зверталася 03 серпня 2020 року з приводу ЗЧМТ, струс мозку, забійна рана, накладено шви. В ОСОБА_3 поверхнева травма голови.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п.п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07).

У пункті 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи.

З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до статей 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом.

Законом України «Про психіатричну допомогу» закріплена презумпція психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України (стаття 3).

Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом.

Положеннями статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку було зазначено, що у ОСОБА_3 наявний тяжкий психічний розлад.

Поставлений компетентною комісією лікарів психіатрів діагноз ОСОБА_3 - гострий поліморфний психотичний розлад говорить про те, що у людини спостерігається важкий розлад психіки, що унеможливлює виконання професійних обов`язків і забезпечення особистої життєдіяльності та викликає необхідність звернення до лікаря і лікування. Крім гострого початку і важкого перебігу для даної психічної патології характерна короткочасність і повне лікування. Найбільша небезпека такого стану полягає в тому, що воно може бути маніфестацією психічного захворювання, зокрема - шизофренії, на такий розвиток подій вказує стійкість симптоматики і її наявність на протязі більше трьох місяців. Чим раніше почати терапію такого захворювання, тим більш сприятливим буде його прогноз.

Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що із заявою про неадекватну поведінку ОСОБА_3 та про госпіталізацію звернулася її власні батьки, компетентною комісією лікарів-психіатрів у неї виявлено важкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, що також додатково підтверджується наявністю даних про заподіяння тілесних ушкоджень батькові та матері, а також пояснень, які надані в судовому засіданні про те, що ОСОБА_10 погрожувала матері ножем та вбити вночі батька, суд приходить до остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на статтю 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» та на рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 1979 року у справі Winterwerp v. the Netherlands підстави для постановлення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди.

Рішення підлягає до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 33-342, 352, 354 ЦПК України, Законом України "Про психіатричну допомогу", суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Надати психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жительки АДРЕСА_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Повний текст виготовлено 05 серпня 2020 року.

Головуючий суддя /підпис/ В.М. Позняк

Присяжні /підпис/ В.П.Гринда

/підпис/ В.М.Зелінський