ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5720/20 Справа № 210/6888/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі:Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області,(відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач 1), Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі- Відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 роки помер батько позивача - ОСОБА_2 .

Довідкою МСЕК від 03.01.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням на яке він захворів під час роботи на підприємствах Відповідачів.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2002 року причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу протягом 23 років 10 місяців на підприємствах Відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, а саме запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію внаслідок недосконалості робочих процесів.

На підставі викладеного просив суд стягнути з Відповідача 1 - 372 109,00 гривень, з Відповідача 2 - 12 090,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, грошові кошти в сумі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, грошові кошти в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на його користь до заявлених у позові вимог. Скаржник вважає, що судом не враховано, що смерть батька є для нього незворотною втратою, яка не підлягає відновленню та яка завдає йому тривалих глибоких страждань, які з часом хоча й послаблюються, але повністю не зникають.

В апеляційній скарзі, Відповідач -1, , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про повну відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що при ухваленні рішення, місцевий суд не звернув уваги на те, що батько позивача працював тривалий час на підприємстві відповідача, свідомо, приймаючи ті умови праці в яких він працював та погіршував стан здоров`я, тоді, як відповідач не приховував важкість праці та шкідливість технологічного процесу, тобто батько позивача свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоров`я та його наслідки, тому відповідач не повинен нести відповідальності за ушкодження його здоров`я.

Відповідач-1 звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування, визначеного розміру моральної шкоди. Відповідач вважає, що визначена судом до стягнення сума компенсації моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, як це передбачено Постановою Пленуму ВСУ №4, а додані до позову документи не підтверджують обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача. Також скаржник вважає, що судом надано більшу перевагу посиланням позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і покладення на підприємство обов`язку з відшкодування моральної шкоди та як наслідок ухвалення незаконного рішення.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Відповідача-1 Ботвінка О.А. , який у повному обсязі підтримав доводи апеляційної скарги Відповідача-1, просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених у скарзі підстав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 роки помер батько позивача - ОСОБА_2 (а.с. 3,15,16).

Довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації Серії АА №0000180 від 03.01.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с. 8).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2002 року Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу протягом 23 років 10 місяців на підприємствах Відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, а саме запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію внаслідок недосконалості робочих процесів.

Всього в умовах впливу шкідливих факторів відпрацьовано 23 роки 10 місяців, у тому числі на підприємстві ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» 23 роки 1 місяць (277 місяців) та на підприємстві ПАТ «ПІВДГЗК» - 9 місяців (а.с.12-14).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що Відповідачі є особами, що несуть відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу - сину померлого, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 від профзахворювання, отриманого на підприємствах Відповідачів ОСОБА_1 переносить моральні страждання через втрату близької людини.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди та Відповідача-1 щодо відсутності підстав для задоволення позову, а також в частині завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Враховуючи, що Акт розслідування хронічного професійного захворювання складений 24.06.2002 року суд першої інстанції правильно застосував норми Цивільного кодексу Української РСР.

Так, згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки батько Позивача помер у 2017 році, Довідка МСЕК, якою встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням від 03.01.2018 року, суд,також застосував правові норми закону, які діяли у цей час.

Згідно ч.1,3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Висновок суду, що Відповідачі є особами, що несуть відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу - сину померлого, колегія суддів вважає правильним, оскільки у зв`язку зі смертю батька позивача від профзахворювання, отриманого під час тривалого часу роботи на підприємстві Відповідача-1, останній переносить моральні страждання, пов`язані із втратою близької людини, що завдає позивачеві душевного болю.

Доводи Відповідача-1 про те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань колегія суддів з наведених вище підстав відхиляє, оскільки, як правильно зазначено у рішенні суду першої інстанції, позивач втратив близьку людину - батька, смерть рідної людини спричиняє йому душевні страждання та переживання і по теперішній час, оскільки батько для позивача був дуже близькою людиною, допомагав йому у житті.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини - батька, смерть, якого настала внаслідок отриманого на підприємствах відповідачів професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди з відповідачів, суд виходив з конкретних обставин справи, тривалості роботи батька позивача на підприємствах Відповідачів, характеру спричиненої шкоди, син втратив батька, який займав важливе місце в родині, його смерть спричинила душевні страждання та переживання позивачу та втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань і потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із втратою близької людини, смерть, якої настала внаслідок отриманого, зокрема і на підприємстві Відповідача-1 (протягом 23 років і 1 місяцю) професійного захворювання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: