Справа №473/4381/19
Провадження №22-ц/812/123/20 Головуючий суду першої інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 49 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

29 січня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

07 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Проте, спільне життя у подружжя не склалося через сварки, образи її з боку чоловіка та фізичне насилля. Зазначене змусило її покинути місце проживання і звернутися по допомогу до Обласного центру соціально-психологічної допомоги у м.Вознесенськ Миколаївської області.

Позивач зазначала, що на момент подання позову подружжя не вело спільне господарство та не підтримувало шлюбних стосунків. Подальше збереження шлюбу та примирення вона вважала неможливим, оскільки проживання з відповідачем може нести ризик спричинення шкоди здоров`ю її та дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та просив надати час на примирення.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, відповідач просив надати сторонам строк на примирення терміном три місяці.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі і призначення подружжю строку для примирення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин другої-четвертої статті 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , знаходячись у Обласному центрі соціально-психологічної допомоги у м.Вознесенськ Миколаївської області, куди потрапила через складні життєві обставини, пред`явила позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Однією з підстав розірвання шлюбу позивач зазначала спричинення їй та дитині з боку ОСОБА_1 психологічного та фізичного насилля.

У суді першої інстанції відповідач наполягав на наданні подружжю строку для примирення.

ОСОБА_2 категорично проти цього заперечувала.

Отримавши апеляційну скаргу відповідача, у якій міститься клопотання про надання строку для примирення, позивач також заперечувала проти примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Процедура примирення виявляється можливою за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач категорично не згодна на примирення, не бажає спілкуватися з відповідачем через побоювання застосування до неї та дитини фізичного та психологічного насилля.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення.

Керуючись ст.ст.240, 381 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення подружжю строку для примирення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст ухвали складено 29 січня 2020 року.