ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2043/19 Номер провадження 22-ц/814/1006/20Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2020 року у складі судді Тимчука Р.І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, просив про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 500 000 грн. у повернення боргу за розпискою від 10.09.2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Роз`яснено заявнику, що залишення заяви без розгляду не позбавляє його права повторно звернутися до суду.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України м. Полтави здійснити повернення ОСОБА_1 сплаченої суми судового збору в розмірі 840,80 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , яка не брала участі в справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд залишив первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів без розгляду, не вирішивши питання щодо прийняття її позовної заяви та вступу третьою особою у справу, тим самим обмежив її право на доступ до правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та просить закрити апеляційне провадження у справі.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Частинами першою. другою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та призначено підготовче судове засідання на 11-45 год. 23 жовтня 2019 року.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 заявила про вступ у справу в якості третьої особи на стороні відповідача, мотивуючи свою участь тим, що грошові зобов`язання, які є предметом спору у справі, виникли під час її шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 та рішення у справі може вплинути на її права та обов`язки щодо спільного майна подружжя.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 26 листопада 2019 року, заяву ОСОБА_1 про вступ у справу в якості третьої особи було визнано передчасною та відкладено підготовче засідання на 10-00 год. 13 січня 2020 року.

13 січня 2020 року, до закінчення підготовчого провадження ОСОБА_1 заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, подавши до суду позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним договір позики та застави, укладений 10.09.2015 року на суму 500 000 грн.

13 січня 2020 року судове засідання по справі не проводилось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Тимчука Р.І. у нарадчій кімнаті по іншій справі.

Наступне судове засідання було призначене на 18 лютого 2020 року о 13-00 год.

17 січня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення його позову без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року така заява первісного позивача була задоволена та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишено без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду з таким рішенням суду першої інстанції не може погодитись з огляду на наступне.

Серед завдань та основних засад цивільного судочинства, що гарантуються статтею 129 Конституції України та якими зобов`язані керуватися суд та учасники судового процесу попри будь-яких інших міркувань у судовому процесі, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави з дотриманням принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами (стаття 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду означає, у тому числі, здійснення судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Право на справедливий суд закріплено також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практиці Європейського суду з прав людини, що відповідно до статті 9 Конституції України та статті 10 ЦПК України є частиною національного законодавства України та джерелом права.

Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства» Суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача (частини перша-третя статті 52 ЦПК України).

Згідно статті 195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 цього Кодексу щодо зустрічної позовної заяви.

За змістом статей 193, 194 ЦПК України такий позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову (позову третьої особи) може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. У разі подання позовної заяви з порушенням цих вимог, зустрічний позов (позов третьої особи) ухвалою суду повертається заявнику. У разі недодержання заявником загальних правил пред`явлення позову, передбачених статтями 175 і 177 цього Кодексу, судом застосовуються правові наслідки, встановлені статтею 185 ЦПК України.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

Питання щодо вступу у справу інших осіб, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше, вирішується судом на стадії підготовчого засідання (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

У підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (частини перша, друга статті 200 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення позову (заяви) без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, але не позбавляють особу, позов якої залишено без розгляду, звернутися до суду повторно.

Разом з тим, наявність у справі позовів інших осіб є підставою для продовження провадження щодо їхніх позовних вимог, оскільки подання заяви про залишення позову без розгляду є суб`єктивним процесуальним правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

По справі встановлено, що ухвалюючи судове рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 без розгляду, суд першої інстанції не вирішив питання щодо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, що унеможливлює подальше судове провадження та відповідно впливає на обсяг прав заявника в контексті права на справедливий суд.

За наведених обставин оскаржувана ухвала суду є передчасною та підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з недодержанням судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2020 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна