Справа № 297/1446/20
У х в а л а

про відмову в забезпеченні позову

24 липня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Гецко Ю. Ю., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії, відшкодування завданої моральної та матеріальної шкодипо цивільній справі № 297/1446/20,

встановив:

До Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії, відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди.

22.07.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову по справі, в якій просить з метою забезпечення позову у цивільній справі просить накласти арешт на належне відповідачам рухоме та нерухоме майно та грошові кошти до вирішення справи по суті.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В обґрунтування вимог заяви вказує на те, що на даний час між сторонами наявний спір про заборону вчиняти певні дії, та відшкодування моральної та майнової шкоди, а тому вважає, що на теперішній час наявна імовірність відчуження відповідачами наявного майна, та не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту вказаного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову не знайшли своє підтвердження доводи позивача, що на теперішній час наявна імовірність відчуження відповідачами наявного майна, та не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту вказаного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача.

Отже, суд не має підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майна не може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії, відшкодування завданої моральної та матеріальної шкодипо цивільній справі № 297/1446/20- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 - денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Гецко Ю. Ю.