Справа №639/6733/18
Провадження №2/639/107/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Єрьоміна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу №639/6733/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вищезазначена цивільна справа.

15 січня 2020 року від представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова надійшла заява про закриття провадження у зазначеній цивільній справі, оскільки вказаний спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, а тому вказаний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представники відповідачів - Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, Держави України в особі Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи, повідомленні належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Представник третьої особи Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом було встановлено, що 22 листопада 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, третя особа: Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позовна заява мотивована тим, що з листопада 2013 року вона перебуває на обліку в Шевченківському управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, як непрацюючий пенсіонер за віком, отримує щомісячну довічну пенсію державного службовця..

Відповідно до положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Пенсійний фонд України, як податковий агент, щомісячно утримував з його грошового утримання податок з доходів фізичних осіб.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 у справі за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

На думку позивача, внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання їй було завдано майнової шкоди у розмірі утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2016 року включно 16 158, 88 грн.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України шкоди у розмірі 16 158, 88 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, третя особа: Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Призначено судове засідання.

15 січня 2020 року від представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова надійшла заява про закриття провадження у зазначеній цивільній справі, оскільки вказаний спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, а тому вказаний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом статті 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога державного службовця, що перебуває на пенсії за віком про стягнення з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України майнової шкоди у сумі 16 158, 88 грн, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання, останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються її діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19).

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у цивільній справі №639/6733/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним підлягає закриттю, оскільки вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, суд роз`яснює, що розгляд вказаної справи повинен відбуватися в порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, п.1 ч.1 ст. 255, ст. 256 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву відповідача Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі №639/6733/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 03.02.2020 року.

Суддя В.В. Труханович