Провадження № 2-о/234/801/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Лебединець Г.С., присяжних Ніколаєва Д.Л., Круликовського М.С., секретар Берліна А.Д., прокурора Ляшик К.В., лікаря-психіатра Івахненко Т.С., представника Комунального Некомерційного Підприємства "Психіатрична лікарня м. Краматорська" Терехової О.В., особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1 , представника особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Комунального Некомерційного Підприємства "Психіатрична лікарня м. Краматорська" про примусову госпіталізацію в психіатричний заклад ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020р. заявник КНП «Психіатрична лікарня м.Краматорська» в особі в.о. директора Севастьянової Л.Л., звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію в психіатричний заклад ОСОБА_1 без її усвідомленої згоди.

Заява мотивована тим, що 09.09.2020 року об 11-15 год. ОСОБА_1 доставлена до психіатричної лікарні психіатричною бригадою. Вперше знаходилася на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні з 13.03.2001о. 23.03.2001р. з діагнозом Гостра реакція на стрес, суїцидальна спроба. Після виписки із стаціонару за медичною допомогою не зверталася та була знята з обліку в 2004р. Зловживала спиртними напоями. З листопада 2019р. погано спить, що пояснює матері тим, що «літають дрони у дворі біля будинку». З 18.06.2020р. по 02.09.2020р. знаходилась на заробітках. Після повернення стверджує, що «всюди літають дрони». 09.09.2020р. прибігла до матері, кричала, що «всюди літають дрони», сховалася у погребі, була дуже наляканою, плаксивою. З огляду на такий стан ОСОБА_1 її мати та вітчим викликали бригаду «швидкої». Усвідомлену згоду ОСОБА_1 на обстеження та лікування не дала.

09.09.2020р. ОСОБА_1 оглянута лікарською консультативною комісією у складі: голови комісії ОСОБА_3 , членів комісії: лікарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Представник заявника зазначає, що під час огляду в психічному статусі ОСОБА_1 : мовному контакту досяжна; орієнтована достатньо; стверджує, що «біля будинку літають дрони чи пристрої… на дзеркалі з`явилися пропалені дири, відчувала запах гарі». Стверджує, що не може спати через дрони. Мислення в прискореному темпі, паралогічне. Під час розмові відволікається, дивиться у вікно, щось вигадує. Емоційно нестійка, схильна до афективного реагування. Негативно налаштована по відношенню до матері. Критика свого стану відсутня.

Посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, вона потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди, оскільки представляє небезпеку для оточуючих.

В судовому засіданні представник КНП "Психіатрична лікарня м. Краматорська" Терехова О.В. підтримала заяву з вищенаведених підстав та просила її задовольнити.

В судовому засіданні лікар психіатр ОСОБА_3 підтвердила наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди, оскільки представляє небезпеку для оточуючих.

Представник ОСОБА_1 - її матір ОСОБА_2 просила задовольнити заяву та госпіталізувати її дочку у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди, оскільки дочка представляє небезпеку для оточуючих.

Прокурор у судовому засіданні показала, що вважає заяву обгрунтованою.

Суд, вислухав пояснення учасників справи, думку прокурору, вивчивши заяву та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

За правилами статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Положеннями статті 14 цього закону визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Судом встановлено, що згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії від 09.09.2020р. ОСОБА_1 страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

У зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу та вчиненням ОСОБА_1 дій, які являють собою небезпеку для оточуючих та для неї особисто, вона потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Суд звертає увагу на те, що статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року, ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Оскільки, в ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у зв`язку з чим, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339-342 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву Комунального Некомерційного Підприємства "Психіатрична лікарня м. Краматорська" про примусову госпіталізацію в психіатричний заклад ОСОБА_1 без її усвідомленої згоди задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у примусовому порядку в психіатричний заклад без її усвідомленої згоди.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Г.С.Лебединець

Присяжні Д.Л. Ніколаєв

М.С. Круликовський