___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-о/947/215/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.,

за участю представника заявника адвоката Клєви А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса в порядку окремого провадження цивільну справу № 947/19453/20 за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44),

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2020 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання родичів ОСОБА_1 , а саме: її матері - ОСОБА_3 та її бабусі - ОСОБА_4 , в Україні, у АДРЕСА_2 в період з 12 квітня 1972 року по 03 грудня 1980 року, мотивуючи свої вимоги тим, що вона - громадянка Російської Федерації і для подання заяви про надання дозволу на імміграцію, отримання посвідки на проживання в Україні, заявнику необхідно встановити факт, що має юридичне значення.

Заявник вказує, що попередньо за усною консультацією заявник зверталась до органів Державної міграційної служби України в Одеській області, але їй було роз`яснено, що міграційні органи не вповноважені встановлювати обставини щодо перебування родичів інших осіб певний час та території України та рекомендовано звернутись до суду.

24 липня 2020 року ухвалою суду за заявою ОСОБА_1 відкрито провадження у цивільній справі № 947/19431/20. Розгляд справи призначено провести в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

В судове засідання з`явився представник заявника ОСОБА_1 адвокат Клєва А.А., який вимоги заявниці підтримав та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, надавши заяву про проведення розгляду справу за відсутності представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. В заяві підтверджено одержання заінтересованою особою судових документів, заперечень проти задоволення вимог ОСОБА_1 не міститься (вхід. № ЕП-9428/20 від 14.08.2020).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як встановлено у ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши наявні у справи докази, зважаючи на відсутність заперечень заінтересованої особи проти задоволення заяви ОСОБА_1 , підстав для відмови у задоволенні вимог заявниці не встановив.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заявник зазначає, що є громадянкою Російської Федерації, проживає у нещодавно придбаній квартирі у Київському районі м. Одеси разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 , який є громадянином Республіки Білорусь.

Ці факти підтверджуються: паспортом Російської Федерації ОСОБА_1 № НОМЕР_6, виданий УФМС 284 від 24.11.2016 (а.с. 4-5); карткою платника податків на ім`я ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , виданою Головним Управлінням ДФС в Одеській області від 22.05.2019 року (а.с. 6); свідоцтвом про укладення шлюбу, НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_5 , громадянин Республіки Білорусь, уклав шлюб з ОСОБА_1 , громадянкою Росії, 15.08.2015 року, актовий запис № 178, виданий Відділом ЗАЦС Хостинського району міста-курорту Сочі управління ЗАЦС Краснодарського краю Російської Федерації (а.с. 7-8); договором купівлі-продажу від 27.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А., відповідно до якого громадянин України ОСОБА_7 передав у власність громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_5 квартиру під АДРЕСА_3 , зареєстрованого в реєстрі № 1721 (а.с. 9-12); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2019, відновідно до якого: ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 13); довідкою за місцем вимоги від 06.07.2020 року за вих. № 28, виданою головою правління ОСББ «Лари», відповідно до якої ОСОБА_5 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження, запис № 124, виданого 19.04.1978 року за підписом Завідуючого відділом (бюро) записів актів громадянського стану, завіреним печаткою Виконавчим комітетом Слободської районної ради депутатів трудящих Кіровської області, Бюро записів актів громадянського стану, серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

Довідка про укладення шлюбу № 46 від 05.06.2019 року, видана Шабалінським підрозділом Котельницького міжрайонного відділу ЗАЦС Міністерства юстиції Кіровської області (Мінюст Кіровської області) Російської Федерації, підтверджує зміну прізвища матері заявниці з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 при укладенні шлюбу з ОСОБА_11 (а.с. 15-17).

Як вбачається з свідоцтва про народження, запис № 61, виданого 23 липня 1993 року, завідуючим відділом (бюро) записів актів громадянського стану, завіреного печаткою Вахрушівської селищної ради народних депутатів Слободського району Кіровської області, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Відповідно до довідки за вихід. № 682, виданої за місцем вимоги Дільницею № 3 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» «Фонтанський» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5., вона дійсно була прописана та проживала у АДРЕСА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.04.1972 року по 03.12.1980 рік (а.с. 22).

З облікової картки № 369 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5., та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4. мали особовий рахунок за № НОМЕР_5 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 23).

Згідно картки прописки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 з 12.04.1972 року по 03.12.1980 рік (а.с. 24).

У відповідності до статей 76, 89 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статі 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд дійшов висновку, що відмова заявнику ОСОБА_1 в судовому захисті, в даному випадку, суперечила б завданню цивільного судочинства та не відповідала б конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати заявниці ОСОБА_1 можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Предметом розгляду заяви ОСОБА_1 є встановлення факту, необхідного заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

У відповідності до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Докази, які б спростовували факти, про які зазначає судом не встановлені.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту проживання родичів має для заявниці юридичне значення, наявність доказів на підтвердження факту проживання, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 77-78, 81, 211, 223, 234, 263, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) - задовольнити.

Встановити факт проживання родичів ОСОБА_1 , а саме її матері ОСОБА_3 та її бабусі ОСОБА_4 в Україні у місті Одеса за адресою: АДРЕСА_2 в період з 12 квітня 1972 року по 03 грудня 1980 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси.

Днем складення повного рішення є 14.08.2020 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.