ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року

м.Суми

Справа №576/2507/18

Номер провадження 22-ц/816/50/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

представника особи, яка не брала участі у даній справі, але вважає, що оскаржуваним судовим рішенням суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2018 року в складі судді Мазура С.А., ухваленого у м. Глухів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 6,32 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (с. Первомайське). При цьому, позивач уточнила, що є спадкоємцем за законом, а інших спадкоємців немає. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину у жовтні 2018 року вона звернулась до нотаріуса, яка виявила відсутність правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай), тому роз`яснила їй, що підстави для оформлення спадщини відсутні.

Посилаючись на вище вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із земельної ділянки площею 6,32 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (с. Первомайське).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) площею 6,32 умовних кадастрових гектарів, що належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0054690, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 31 травня 1996 року за № 226 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Завети Леніна» від 18 червня 1996 року за № 304, розташованої на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області, як на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Вказане рішення суду ОСОБА_1 , якособа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та законні інтереси, яка діє через представника ОСОБА_2 ,оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_4 не прийняла. Зокрема, заявник зауважила, що на час смерті її батька ОСОБА_4 діяв ЦК УРСР, за нормами пункту 1 частини 1 статті 549 та статті 535 якого його дружина ОСОБА_5 , яка проживала разом з чоловіком, вступивши в управління та володіння спадковим майном, прийняла, тим самим, спадщину шляхом фактичних дій, а їх син ОСОБА_6 , як інвалід дитинства, мав право на обов`язкову частку у спадковому майні, тому саме ці особи є спадкоємцями ОСОБА_4 . Крім того, на думку заявника, судом першої інстанції не враховано обставин того, що позивачка ОСОБА_3 не вчиняла ніяких дій по прийняттю спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , а саме: в управління і володіння спадковим майном фактично не вступала, до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття не подавала. У той же час, заявник вказала, що вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 . В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що в матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова нотаріуса про відмову позивачці у вчиненні нотаріальної дії.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив чи письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , як особи, яка подала апеляційну скаргу, тобто ОСОБА_2 , про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками позивачки ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 5, 8).

За життя спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 31 травня 1996 року за № 226 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) СМ № 0054690 та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Завети Леніна» від 18 червня 1996 року за № 304 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розмір земельної частки (паю) складав 6,32 умовних кадастрових гектарів. Вартість даної земельної частки (паю) станом на 01 січня 2018 року складає 116 327 грн 10 коп. (а.с. 7).

Відповідно до заповіту від 17 грудня 1988 року, посвідченого секретарем виконкому Первомайської сільської ради Глухівського району, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати по закону і на що він по закону матиме право (а.с. 35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть (а.с. 6, 82).

За даними довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 12 жовтня 2018 року за №03-07/7/518 ОСОБА_4 , 1906 року народження, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав в такому складі сім`ї: дружина ОСОБА_5 , 1919 року народження, та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Первомайської сільської ради Глухівського району було посвідчено заповіт від 17 грудня 1988 року за № 63, який на день його смерті не скасовувався і не змінювався (а.с. 9).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25 жовтня 2019 року за № 58055998 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої Глухівською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа (а.с. 84).

Як зазначено у довідці виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 12 жовтня 2018 року за №03-07/7/520, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала у такому складі сім`ї: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Від імені ОСОБА_5 у виконкомі Первомайської сільської ради Глухівського району заповіт не посвідчувався (а.с. 10).

Відповідно до довідки члена колгоспу серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, був визнаний особою з інвалідністю другої групи, причина інвалідності: інвалідність з дитинства (а.с. 83).

У жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_3 зверталася до приватного нотаріуса Глухівського районного нотаріального округу Сумської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Проте, листом від 17 жовтня 2018 року за № 922/01-16 приватний нотаріус повідомила заявника про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує факт родинних зв`язків із спадкодавцем та відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) померлого (а.с. 11).

Задовольняючи позов та визнаючи за позивачкою ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за заповітом не прийняла, інших спадкоємців після померлого ОСОБА_4 немає, тому позивачці ОСОБА_3 , як єдиному спадкоємцю після смерті батька перейшли всі належні йому права та обов`язки, у тому числі, і право на земельну частку (пай).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Як передбачено пунктами 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, ураховуючи обставини того, що батько позивачки - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тому помилковим є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм ЦК України від 16 січня 2003 року, оскільки до спірних правовідносин щодо спадкування позивачкою після смерті батька ОСОБА_4 необхідно застосовувати положення чинного на час відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 534 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

При цьому, вимогами статті 535 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

За положеннями статті 548 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як передбачено пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року за № 18/5 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (статті 549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Виходячи з вимог частини 1 статті 131 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З урахуванням наведених норм права і встановлених обставин справи колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 за життя не прийняла спадщину за заповітом в установленому законом порядку після смерті чоловіка, так як матеріалами справи доведено, що вказана спадкоємиця безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом з ним, що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 12 жовтня 2018 року за №03-07/7/518 (а.с. 9), отже, є підстави вважати, що вказана особа вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Відтак, в силу статей 534, 548, 549 чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР дружина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 успадкувала майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_4 , у тому числі, і право на спірну земельну частку (пай).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення вимог статей 51, 53 ЦПК України суд першої інстанції, установивши обставини того, що син спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на час відкриття спадщини також проживав разом з ним, що вбачається з відповідної довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 12 жовтня 2018 року за №03-07/7/518 (а.с. 9), не вирішив питання про залучення вказаного спадкоємця до участі у справі, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, так як суд прийняв судове рішення про права, свободи та інтереси вказаного спадкоємця, який не був залучений до участі у справі.

Водночас, за даними доданих до апеляційної скарги документів, зокрема, згідно копії довідки члена колгоспу серії НОМЕР_2 № 140377 ОСОБА_6 , як особа з інвалідністю другої групи з дитинства, відповідно до вимог статті 535 чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР мав право на обов`язкову частку в спадщині.

У той же час, на думку колегії суддів, позивачка не надала, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту того, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , так як за інформацією Глухівської районної державної нотаріальної контори від 14 листопада 2018 року за № 411/01-16 спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена не була (а.с. 30), а про інші дії, які відповідно до статті 549 чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР свідчили б про прийняття нею спадщини позивачка не вказала, а матеріали справи доказів щодо цього не містять.

Зокрема, відповідно до довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 12 жовтня 2018 року за №03-07/7/521 батько позивачки ОСОБА_4 з 21 вересня 1979 року і до дня смерті, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12), у той час як згідно паспортних даних ОСОБА_3 її зареєстрованим місцем проживання значиться АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Разом з тим, за інформацією Глухівської районної державної нотаріальної контори від 17 січня 2020 року спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є заявниця у даній справі ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (матеріали спадкової справи № 10, заведеної 13 січня 2006 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ).

Крім того, 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до Глухівської районної державної нотаріальної контори заяву і про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 103).

Таким чином, на підставі наведених норм права та встановлених фактичних обставин справи колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_3 успадкувала усі належні ОСОБА_4 на час відкриття спадщини права та обов`язки, у тому числі, і право на земельну частку (пай), як такий, що не підтверджений належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції про визнання за нею права власності на вказане спадкове майно не можна вважати законним.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки в позові ОСОБА_3 відмовлено, тому з останньої на користь ОСОБА_1 підлягають компенсації понесені нею судові витрати за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції зі сплати судового збору у сумі 1744 грн 91 коп.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3, 4, ч.3 п.4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2018 року у даній справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 1744 грн 91 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов