ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року м. Чернівці

справа № 713/883/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Скрипка С.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_6

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Олександр Олександрович

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 червня 2020 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

встановила:

ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюка О.В. про визнання договору дарування недійсним.

Справа №713/883/19 Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Провадження №22-ц/822/630/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вчинено договір дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк О.В. 23 лютого 2019 року.

Вказував, що ОСОБА_6 скористався тяжкою обставиною його хворобливим станом після перенесеного інсульту, потреби лікування, витрат на лікування, запропонував подарувати нежитлову будівлю Берегометського ринку взамін надання йому матеріального допомоги, оплати витрат на лікування можливості працювати на ринку йому та подружжю ОСОБА_7 .

Правочин вчинений під впливом обману ОСОБА_6 щодо надання ОСОБА_1 та подружжю ОСОБА_7 матеріальної допомоги, утримання, права працювати на ринку, психологічного тиску представника ОСОБА_7 .

Мала місце помилка у зв`язку із його неправильним сприйняттям фактичних обставин договору, що вплинуло на його волевиявлення.

Договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не звільнив та не передав обдарованому дарунок, а ОСОБА_6 дарунок не прийняв.

Вважав, що договір суперечить правам та інтересам сина ОСОБА_5 , який є інвалідом Ш групи.

Просив визнати договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюка О.В. 23 лютого 2019 року, недійсним.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 1 квітня 2020 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .

Рішенням Вижницького районого суду Чернівецької області від 2 червня 2020 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районого суду Чернівецької області від 2 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюка О.В. 23 лютого 2019 року, недійсним.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, вчинення правочину під впливом тяжкої обставини тяжкого захворювання і на вкрай невихідних умовах фактичного позбавлення єдиного джерела прибутку сім`ї, усунення тяжкої обставини необхідності керувати ринком за наявності тяжкого захворювання, не ознайомлення з правочином у зв`язку із проблемами з зором, наявність помилки щодо природи правочину, оскільки на час укладення договору досяг 77 років, страждає тяжким захворюванням, потребує постійного лікування та витрат на медикаменти, немає іншого джерела доходу крім спірне майно та пенсія по інвалідності.

Посилається на встановлення висновком судово-психіатричної експертизи обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» №111 від 18 лютого 2019 року, що ОСОБА_1 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі розладу особистості та поведінки органічного генезу, що викликає сумніви в тому, що на час вчинення правочину усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.203, ч.1-5 ст.215, ч.1 ст.230, ч.1 ст.233, ч.1 ст.225, ч.1 ст.229, ч.1 ст.717, ч.1 ст.744 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.В. 23 лютого 2019 року, недійсним.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність вчинення ОСОБА_1 правочину під впливом помилки, обману, тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах, дієздатною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.В. 23 лютого 2019 року, недійсним.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалося вчинення правочину під впливом помилки, обману, психологічного тиску, тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах, за відсутності спрямованості на реальне настання правових наслідків, не прийняття обдарованим дарунку, порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, ОСОБА_1 не заявлено позов про визнання договору недійсним з підстав вчинення дієздатною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним з підстав недоведеності вчинення правочину дієздатною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, на порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вчинено договір дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюка О.В. 23 лютого 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

За змістом п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про доведеність вчинення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.В. 23 лютого 2019 року, під впливом помилки.

Частиною першою ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229

ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину

недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а

також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання

або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після

виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з

правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не

має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі

від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи

неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

За змістом правового висновку Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16 відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, зазначав, що укладаючи оспорюваний договір, вважав, що ОСОБА_6 буде надавати матеріальну допомогу, утримання.

Свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_6 вимагав від ОСОБА_1 подарувати приміщення Берегометського ринку, при цьому зазначав, що буде допомагати матеріально, сплачувати по 10000 грн. щомісячно кожному.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_6 подано до суду першої інстанції відзив 19 липня 2019 року, за яким зазначив, що договір вчинений батьком ОСОБА_1 не на вкрай невигідних умовах, оскільки він тривалий час надавав йому матеріальну допомогу, готовий і надалі її надавати (а.с.62).

Представник відповідача ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу та під час апеляційного розгляду підтвердив обставини надання ОСОБА_6 матеріальної допомоги батькові ОСОБА_1 після вчинення договору дарування приміщення Берегометського ринку.

З огляду на наведене у ОСОБА_1 відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність ОСОБА_6 приміщення Берегометського ринку.

Обов`язок обдаровуваного ОСОБА_6 вчиняти на користь дарувальника ОСОБА_5 дії майнового характеру був однією з умов укладення оспорюваного договору, хоча цей обов`язок обдаровуваного і не відображений в тексті оспорюваного правочину.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення правочину досяг 77 років.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» №111 від 18 лютого 2019 року у ОСОБА_1 стан після перенесеного у вересні 2008 року інсульту у вигляді дисциркуляторної енцефалопатії, яка полягає в недостатності кровообігу в судинах головного мозку, що призвело до порушення його функцій та до його структурних змін, проблем із зором - початкова катаракта очей - ангиосклероз сітківки обох очей, симптоми Самлюса II, симптоми Гвіста, проблеми із стравоходом - двертикул стравоходу, еритематозна (гіперемія) гастропатія, артеріальна гіпертензія, атеросклероз аорти, дегенеративні зміни аортального клапану, мітрального клапану, фіброз стінок клапанів, тобто клапанні вади серці.

ОСОБА_1 у червні 2011 року визнаний інвалідом другої групи по загальному захворюванню безтерміново.

ОСОБА_1 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі розладу особистості та поведінки органічного генезу.

Отже, похилий вік ОСОБА_1 , наявність стану після перенесеного у вересні 2008 року інсульту у вигляді дисциркуляторної енцефалопатії та потреба у у зв`язку з цим у сторонній допомозі, лікуванні, свідчать про неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін за цими договорами, оскільки ОСОБА_1 вважав такий правочин договором утримання що вплинуло на волевиявлення ОСОБА_1 .

Відповідно правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Ураховуючи наведене висновки суду першої інстанції про недоведеність наявності обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття ОСОБА_1 природи правочинів дарування, прав та обов`язків сторін, не відповідають обставинам справи.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 червня 2020 року підлягає скасуванню із постановленням нового рішення з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 2 червня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюка Олександра Олександровича про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дарування нежитлової будівлі Берегометського ринку, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком Олександром Олександровичем 23 лютого 2019 року, недійсним.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 21 вересня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк