Справа № 314/5329/19
Провадження № 2/314/425/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Вільнянськ

Справа № 314/5329/19;

провадження № 2/314/425/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Лазечна Н.С.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Железняк Л.В.,

представника відповідача адвоката Левицької Ю.В.,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач звернулася до суду 25.11.2019 року з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 14.01.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.03.2009 року. Позивач зареєстрована та постійно мешкає в зазначеному будинку. Крім позивача, в будинку зареєстрований її син ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_4 , 2010 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження. При цьому позивач зазначає, що на час реєстрації відповідачки у житловому будинку, він був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.03.1986 року. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без законних підстав, оскільки зареєстрований власник житлового будинку ОСОБА_6 не міг надати згоди на реєстрацію відповідача у зв`язку зі смертю, а позивач на час її реєстрації своє право власності на житловий будинок не оформила та не зареєструвала. У зв`язку з припиненням шлюбних та сімейних відносин з ОСОБА_3 , 04.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи виселилась з житлового будинку, забрала всі свої речі та майно, які самостійно вивезла на власному автомобілі, і з вказаного часу в житловому будинку не проживає разом з неповнолітніми дітьми. ОСОБА_2 не живе в житловому будинку без поважних причин більше одного року. Після виселення, 04.11.2018 року, будь-яких дій для вселення в житловий будинок ОСОБА_2 не вчиняла, участі в утриманні житлового будинку не приймає, будь-які платежі за комунальні послуги не сплачує, житловим будинком за призначенням не користується. У зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні на позові наполягали, просили суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

03.01.2020 року від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на позов.

14.01.2020 року від позивача по справі ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.

24.01.2020 року від позивача по справі ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив.

28.01.2020 року до суду від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на уточнені позовні вимоги.

04.03.2020 року до суду від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на уточненні позовні вимоги (додаткові пояснення).

Ухвалою суду від 05.03.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши учасників процесу, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази по справі, суд встановив

позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.03.2009 року. За вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка з 04.11.2018 року з власної ініціативи виселилась з житлового будинку, забрала всі свої речі та майно, які самостійно вивезла на власному автомобілі, і з вказаного часу в житловому будинку не проживає разом з неповнолітніми дітьми, участі в утриманні житлового будинку не приймає, будь-які платежі за комунальні послуги не сплачує, житловим будинком за призначенням не користується.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 386, ст. 391 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв`язку з чим позивач, який має намір визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.03.2009 року, який посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П., про що в реєстр внесено відповідний запис за № 4-992 (а.с. 18). Відповідно до довідки сільського голови Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 02-01-13/168/2 від 09.12.2019 року відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою (а.с. 29). З акту депутата сільської ради від 22.07.2019 року, який було складено в результаті перевірки та опитування сусідів, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , на постійній основі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а зареєстровано всього п`ять осіб з яких відповідач ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_4 , 2010 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження, не проживають за місцем реєстрації з 04.11.2018 року, а проживають в центрі (багатоквартирній будівлі) в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області (а.с. 21).

Крім того, в судовому засіданні надали свої пояснення свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 з04.11.2018 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку створює позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні своїм житлом на власний розсуд.

В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що ОСОБА_2 не є власником спірного будинку, не несе обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованою у спірному будинку, що спричиняє позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй будинком та порушує її права як власника, що має істотне значення.

Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача ОСОБА_1 , окрім судового, немає.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК).

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Згідно з пунктом 1 частини другоїстатті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 30, ст. 41, 68 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 15, ст. 16, ст. 319, ст. 321, ст. 383, ст. 386, ст. 391, п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ст.ст. ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст. 13, ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, п. 1 ч. 1 ст. 346, 354 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні, володінні та розпоряджанні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які створює ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою:

АДРЕСА_2 .Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.07.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

10.07.2020