ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/6337/17

провадження № 22-ц/4809/617/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

-визнати майно - Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого за відповідачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розділити його між ним та ОСОБА_2 , визнавши за позивачем право власності на ј частину вказаного будинку;

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 1993 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.

Право власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 ,за ОСОБА_2 визнано відповідно до договору дарування від 21.03.2001 та зареєстроване в Кіровоградському об`єднаному бюро технічної інвентаризації 26.06.2006.

В 2003 році: за спільні кошти позивача та відповідача внаслідок спільної праці у вказаній Ѕ частині будинку розпочато капітальний ремонт, який складається з наступного:

-в 2003 році: в житловому будинку проведено газопостачання, встановлено плити, лічильник, опалення та оформлено відповідні документи на підключення газу до будинку;

-в 2005 році: опалубка, підлив фундаменту, кладка цегли з зовні будинку двох стін, розшивка;

-в 2006 році: прибудова підвалу, опалубка, бетонування фундаменту і кладка стін фундаменту цеглою;

-кладка стін та перестінка цеглою веранди;

-встановлення балок, страп, перекриття даху шифером;

-демонтаж старої веранди та одного вікна будинку для проходу;

-установка опалубка, армування, заливка бетоном плит перекриття прибудови, стяжка.

-в 2007 році: заливна яма № 1 2*2*2,5 м, фундамент, цегла, плити, перекриття;

-в 2007 році: установка вікон та дверей прибудови;

-монтаж гіпсокартоном стін та стелі прибудови, утеплення мінватою, електропроводка, кладка плитки на кухні, вода гаряча та холодна;

-в 2008 році: установка системи каналізації пластиковими трубами: кухня, ванна, туалет;

-шпаклівка, ґрунтовка, наклеювання шпалер в прибудові;

-в 2009 році: вторинне переобладнання газової системи на лічильник, котел-колонку, плиту;

-в 2009 році: установка системи обігріву: пластикові труби, батареї;

-шпаклівка, ґрунтовка, наклеювання шпалер в прибудові;

-в 2010 році: встановлення огорожі та хвіртки з вулиці:

?встановлення опалубка, бетонування фундаменту висотою 1,5-2 метри;

?встановлення стовпчиків з труби;

?встановлення огорожі секціями з сітки рябиці;

?монтаж та встановлення кованих воріт.

-встановлення опалубка та залив східців для виходу з вулиці;

-встановлення перил;

-бетонування подвір`я та вимощення від східців з двох сторін будинку;

-палісадник: опалубка фундаменту, східці до городу, бетонування вимощення;

-альтанка: фундамент, цегляні стіни, з двох сторін засклена, навіс;

-в 2011 році: далека кімната:

?заміна глиняної підлоги на дерев`яну;

?монтаж стін та стелі з гіпсокартону;

?утеплення стелі та підлоги мінеральною ватою;

?заміна електричного дроту;

?встановлення нових дверей;

?шпаклювання, ґрунтування, наклеювання шпалер.

-заміна старих вікон на пластикові в двох кімнатах;

-в 2013 році: середня кімната туалет - ванна:

?демонтаж глиняного пере стінку;

?встановлення гіпсокартонного перестінку;

?бетонування підлоги;

?заміна електричного дроту;

?монтаж стін, стелі гіпсокартоном;

?утеплення мінеральною ватою;

?встановлення нових дверей;

?проведення труб холодної та гарячої води;

?встановлення рушник осушки;

?туалет-ванна: викладення кахлем підлоги та стін;

?кімната: шпаклювання, ґрунтування, наклеювання шпалер.

-в 2014 році: заливна яма № 2 2*2*2,5 м: фундамент, цегла, плити перекриття;

-встановлення огорожі від сусідів: опалубка, бетонування фундаменту, стовпчики, сітка рябця.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що вказане майно є його спільною сумісною власністю з відповідачем, а так як шлюбний договір вони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну часток майна не погоджували, дане нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

Визнано майно Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 9 289,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на майно є наявність «істотного збільшення його вартості», поняття якого є оціночним.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя Ѕ частини будинку та визнання права власності за позивачем на ј частину будинку, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який було передано відповідачу за договором дарування та який було збудовано в 1960 році, мав значний фізичний знос, а на час розгляду справи з 2001 року збільшена житлова площа спірної частини будинку з 32,41 кв.м до 54,81 кв.м, проведено газопостачання, каналізацію, водопостачання, влаштовано індивідуальне опалення, замінено електропостачання, в будинку облаштовано вбиральню та ванну кімнату, замінено покрівлю, відремонтовано стропильну систему, перекриття, замінено вікна на металопластикові, встановлено нові двері, що призвело до поліпшення фізичного стану житлового будинку та збільшення його ринкової вартості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи та з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так, мотивувальна частина оскаржуваного рішення побудована на свідченнях свідків, які допитані в судовому засіданні, як наслідок, судом надано перевагу одним доказам перед іншими, що недопустимо.

ОСОБА_2 не визнає будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу № 122/123/19-27 від 11.05.2019 з урахуванням уточнень і доповнень, оскільки в списку використаної літератури експертного висновку відсутній «Методичний посібник з визначення вартості невід`ємних поліпшень нерухомого майна», який мав би бути використаний експертом.

Відповідач не погоджується з сумою оцінки майна, адже вона є незаконною та необґрунтованою, оскільки проведення визначення вартості поліпшень майна було здійснено без врахування всіх технічних характеристик майна, з порушенням методології проведення експертиз та невірно внесеними вихідними даними.

Долучений до справи звіт про оцінку майна є неналежним доказом та не може правильно відобразити зміну вартості майна, яка відбулася за час шлюбу, тому суд першої інстанції не мав підстав визначити даний висновок як належний та допустимий доказ.

Окрім того позивачем не надано доказів того, що вартість спірного житлового будинку істотно збільшилась у результаті здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт.

Суд першої інстанції в своєму рішенні не обґрунтував, виходячи із яких даних і міркувань, він встановив, що поліпшення, яке робилось подружжям спільно, за спільні кошти, мають належати позивачу особисто, присудивши йому всю вартість поліпшень і визначивши його у розмірі ј частини спірного будинку.

Позивач не надав доказів щодо вартості придбання будівельних матеріалів ним повністю та виконання всіх робіт тільки ним, а також доказів того, що будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок переобладнання та ремонту саме у розмірі, що відповідає ј частини його вартості.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач є власником вказаного майна до переобладнання та ремонтних робіт, та те, що вона приймала участь у ремонтних роботах і самостійно вкладала кошти у придбання будівельних матеріалів, за рахунок яких робилися поліпшення, а тому вказана частина будинку є особистою власністю ОСОБА_2 та не може бути об`єктом поділу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк Н. В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Майнард Н. О. та третя особа ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Данилюк Н. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1993, від шлюбу мають двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період зареєстрованого шлюбу, на підставі договору дарування, відповідачу ОСОБА_2 було подаровано Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , договір дарування зареєстровано Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1333 та в Кіровоградському об`єднаному бюро технічної інвентаризації 26.06.2006.

Вказаний житловий будинок глинобитний, облицьований, має надвірні будівлі: гараж «Е», вбиральню «Д,В», погріб «а», вод. колонку, огорожу, ганки, загальною площею 32,41 кв. м, вартістю 7 096,00 грн.

Відповідно до наданого експертом скоригованого висновку дійсна ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належіть ОСОБА_2 , площею 54,81 кв. м., станом на момент проведення експертизи, дорівнює 494 370,00 грн; дійсна ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належіть ОСОБА_2 , площею 32,41 кв.м. станом на момент проведення експертизи без проведеної реконструкції, дорівнює 110 458,00 грн. Всі ремонтні роботи та поліпшення, перераховані в позовній заяві (п.1-п.26) відповідно до Національного стандарту № 2, є невід`ємними поліпшеннями. Ринкова вартість невід`ємних поліпшень становить 383 912,00 грн, відповідно до ринкової вартості житлового будинку на час проведення експертизи, становить 77,66%.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Для забезпечення правильного і швидкого вирішення спору суд з урахуванням конкретних її обставин повинен чітко вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі як співпозивачі або співвідповідачі, треті особи.

Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосуються вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

До змісту права власності належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Також статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути також поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, аналізуючи вищезазначені положення, можна зробити висновок, що питання поділу (виділу) майна, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється з обов`язковою участю всіх співвласників майна.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 11).

Згідно запису в технічному паспорті на житловий будинок, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2006, на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 (том 2 а. с. 82-84).

Про те, що будинок АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і кожному з них належить по Ѕ частини зазначеного будинку, не заперечували в суді апеляційної інстанції всі учасники справи.

Доказів того, що співвласники будинку АДРЕСА_1 , у визначений чинним законодавством спосіб, здійснили поділ в натурі вказаного будинку за домовленістю між собою, суду не надано.

Отже, будинок, що є предметом спору належить відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 пред`явив вимоги до відповідача ОСОБА_2 та просив визнати належну відповідачу частку в будинку об`єктом спільної сумісної власності, розділити її між ними та визнати за ним право власності на ј частку будинку.

Отже, позивач ОСОБА_2 ставить вимогу про визнання за ним права власності на ј частку будинку, тобто бажає набути право на частку в будинку, який є спільною частковою власністю відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але позов пред`явив лише до одного зі співвласників ОСОБА_2

ОСОБА_3 є співвласником будинку, а позивач ставить питання про визнання за ним частки в цьому будинку, тому ОСОБА_3 мала б бути залучена до участі у справі як співвідповідач, оскільки судом також вирішується питання про її права та інтереси, як співвласника будинку.

Під час розгляду справи, ОСОБА_3 за клопотанням відповідача була залучена судом як третя особи без самостійних вимог, що не відповідає її процесуальному статусу, як учасника спірних матеріальних правовідносин, виходячи із змісту заявлених в суді першої інстанції позовних вимог.

У зв`язку з незалученням до участі в справі всіх суб`єктів, як якості відповідачів (співвідповідачів), апеляційний суд не вправі встановлювати обставини справи, зокрема щодо належності чи неналежності майна до спільної сумісної власності подружжя, його поділу та давати їм правову оцінку, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним ним суб`єктним складом учасників справи відповідно до сформульованих позовних вимог, які відповідатимуть передбаченому законом способу захисту відповідного права або законного інтересу.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідач сплатила 1 064 грн судового збору, які підлягають стягненню на її користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 064 (тисяча шістдесят чотири) грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12.08.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко