Справа № 161/7680/20 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/908/20 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника АТ КБ "ПриватБанк"- Кирилової Олени Леонідівни на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року ,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 17.07.2015 року, згідно з якою отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 54650грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 28.04.2020 року, наявна заборгованість в сумі 217713,74 грн., яка складається з наступного: 100901,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 100901,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 35262.68 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та 81549.52 грн. - нарахованої пені.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 217713,74 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 100901,54 гривень та102 гривень судових витрат.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, залишивши без змін рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в означувальній частині не переглядається.

На адресу апеляційного суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він приймає участь у іншому судовому засіданні, яке призначено на 28 вересня 2020 року на 14 год. 00 хв.. На підтвердження заявленого клопотання до заяви було долучено викопіювання з сайту судової влади про призначення справи у Рівненському міському суді.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, представник Кузін Є.В. представляє інтереси АТ КБ «Приватбанк», яке є юридичною особою. Відповідно до положень ЦПК України юридична особа може брати участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового контракту (самопредставуництво юридичної особи) або через представника.

Таким позивач, будучи юридичною осообою, не позбавлений був можливості свого представництва в суді апеляційної інстанції інщими повноважними представниками, у випадку зайнятості представника Кузіна Є.В ..

За таких обставин, апеляційний суд визнав причини неявки представника АТ КБ «ПриватБанк» неповажними та відмовив у відкладенні розгляду справи. Також суд враховує положення частини 3 статті 369 та статті 372 ЦПК України, згідно з якими, явка до суду апеляційної інстанції є правом учасника справи.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку від 17.07.2015 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення з відповідача на користь банку. Однак, з огляду на те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, тому саме ця сума підлягає поверненню.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 17.07.2015 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банком надано відповідачу кредит. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг ( а.с .20).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

До кредитного договору банк додав Тарифи про умови кредитування з використанням карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». «Універсальна» Contract, «Універсальна ГОЛД» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.04.2020 року становить 217713,74 гривень, з яких: 100901,54 грн - заборгованість за тілом кредиту, 100901,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 35262,68грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 81549,52 пеня за прострочене зобов`язання, 716 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, (7-12).

Як вбачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ній зазначено лише особисті дані відповідача, не зазначено тип картки, валюту кредиту, тип кредитного ліміту, суму кредитного ліміт, не зазначено процентної ставки, строк дії кредитного договору, порядок погашення заборгованості, штрафних санкцій (а.с.20).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Обґрунтовано судом не взято до уваги і тарифи про умови кредитування з використанням кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». «Універсальна» Contract, «Універсальна ГОЛД», якими визначено розмір процентів та штрафних санкцій, оскільки в заяві-анкеті відсутні відомості про вид картки, яка була видана відповідачу, а банком не зазначено якою кредитною карткою користувалася відповідач, крім того дані Тарифи не підписані відповідачем.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, пені та штрафів.

Тому з огляду на те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 100901,54 гривень заборгованості, що є фактично отриманою відповідачем сумою кредитних коштів, яка на час розгляду справи не повернута.

Факт тримання кредитних коштів, які вказані позивачем, ОСОБА_1 не оспорювався, розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано.

Отже, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову узгоджується з наведеними нормами матеріального права, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17, а також із встановленими у даній справі обставинами, тому перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно звільнив відповідача ОСОБА_1 від відповідальності щодо погашення складової заборгованості за тілом кредиту, а саме заборгованості за простроченими відсоткам , нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 35262,68 грн не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що за кредитним договором відповідачу надано останню кредитну картку, термін дії якої - 03/21, тобто до березня 2021 року (а.с.19). Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту - банком не надано.

Анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем , не містить положень щодо строків повернення отриманих кредитних коштів та суму обов`язкового щомісячного платежу.

З урахуванням викладено та беручи до уваги ту обставину, що строк договору не закінчився, відтак відсутні підстави вважати зобов`язання простроченим. За таких обставин відсутні правові підстави для застосування положень ст.625 ЦК України.

Крім того, банк, зазначивши розмір такої заборгованості, не надав її розрахунку.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив у стягненні пені та штрафу відхиляються апеляційним судом, оскільки нарахування таких передбачено Умовами, які не підписні відповідачем.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 28 вересня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк"- Кирилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року, в оскаржуваній частині, в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: