Справа № 359/3304/20
Провадження № 2/359/1891/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області про скасування заборони, -

встановив :

28 квітня 2020 року представник позивача - адвокат Іващенко Р.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської областіз позовом, яким з урахуванням уточнення позовних вимог від 04.09.2020 року, просить зняти обтяження (припинити) заборону, накладену на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7509748; зареєстровано 04 липня 2008 року Благовіщенською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області підстава обтяження: повідомлення б/н, 29 травня 1969 року, Ощадбанк Ульяновського району Кіровоградської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: архівний запис 76884-1212, архівна дата: 09 серпня 2000 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 квітня 2020 року позивач звернулася до СГ ТОВ «Любарецьке» з пропозицією щодо укладення договору оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на які посвідчено державним актом на право приватної власності на землю Р2 № 427961. Проте, СГ ТОВ «Любарецьке» позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на ім`я позивача зареєстровано обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7509748; зареєстровано 04 липня 2008 року Благовіщенською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області підстава обтяження: повідомлення б/н, 29 травня 1969 року, Ощадбанк Ульяновського району Кіровоградської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: архівний запис 76884-1212, архівна дата: 09 серпня 2000 року. Тому, електронний реєстр та наявні документи не містять даних, які б дозволили однозначно ідентифікувати власника, на майно якого накладено заборону. Позивач зверталась до Благовіщенської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із запитом, на що отримала відповідь про те, що додаткова інформація щодо неї, у відповідача відсутня.

Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою суду також роз`яснено право відповідача на подачу до суду відзив на позовну заяву.

Даним правом представник відповідача не скористався і не направив до суду відзив на позов.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Представник третьої особи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в засідання не з`явився. Натомість подав до суду пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначив позивачем не доведено належними доказами, що обтяження з реєстраційним номером 7509748, стосуються саме її майна, що має наслідком порушення відповідних прав. Збіг прізвища, ім`я, по-батькові позивача та особи, яка зазначена власником майна на яке накладено заборону, не вказує на наявність підстави зняття скасування або припинення, такого обтяження за зверненням позивача та не може бути підставою його скасування за відсутності доказів припинення обставин, які були підставою виникнення та реєстрації обтяження. Тому, відсутність доказів того, що обтяження з реєстраційним номером 7509748 накладено на майно саме позивача вказує на відсутність спору між сторонами з цього приводу, а вирішенню підлягає питання щодо розповсюдження обтяження на майно позивача та встановлення відповідного факту щодо її майна.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 4.117 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 427961, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією 25 лютого 2003 року, на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 07 листопада 2002 року № 712 (а.с. 3).

15 квітня 2020 року позивач звернулася до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Любарецьке» із пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки розміром 4.117 га для ведення товарного сільськогосподар-ського виробництва, розташованої на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області. Проте, отримала відмову, оскільки на вказаній земельній ділянці наявна заборона в реєстрі (а.с. 9).

Так, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на ім`я позивача зареєстровано обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7509748; зареєстровано 04 липня 2008 року Благовіщенською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області підстава обтяження: повідомлення б/н, 29 травня 1969 року, Ощадбанк Ульяновського району Кіровоградської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: архівний запис 76884-1212, архівна дата: 09 серпня 2000 року (а.с. 4).

Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 3, 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що згідно відповіді на запит від 16 липня 2019 року за № 123/01-16, Благовіщенська районна державна нотаріальна контора повідомила, що заборона на рухоме та нерухоме майно була накладена 09.08.2000 року, архівний запис 76884-1212 на підставі постанови від 29.05.1969 року б/н відділенням ощадного банку (в той час така заборона реєструвалась лише в книгах - реєстрі, алфавітній книзі). Відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно даного арешту були перенесені з вищевказаних книг лише 04.07.2008 року на основі архівних даних (а.с. 7).

Згідно листа від 19 березня 2020 року за № 109.26-12/89/20694/2020-10/вих., Філія Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» повідомила, що в період з 1969 року по 1999 рік банк існував спочатку як Сбербанк СРСР, а потім як Державний спеціалізований комерційний банк України, в 1969 році юридичної назви Ощадбанк не існувало, тобто довести, що в той період було накладено заборону саме їхнім банком, неможливо. Національним Банком України № 130 від 27.11.2018 року «Про затвердження Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків України» встановлено граничний строк зберігання кредитних справ, який становить 5 років. Таким чином, неможливо встановити чи була клієнтом банку ОСОБА_1 , в зв`язку з чим накладалась заборона, чи відповідає дійсності запис в Державних реєстрах, оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів на підставі яких можливо було накладено заборону. Тому надати будь-яку ідентифікуючу інформацію, щодо ОСОБА_1 та згідно яких документів було зареєстровано обтяження № 7509748 - у АТ «Ощадбанк» не має юридичних підстав (а.с. 8).

Наявність вищевказаного запису про заборону відчуження перешкоджає позивачу у реалізації здійснення його права власності нерухомим майном, зокрема в частині розпорядження ним, що є порушенням ч. 1 ст.319 ЦК України яка встановлює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Відповідно Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

На момент вчинення державним нотаріусом нотаріальної дії, щодо накладання заборони на відчуження вищевказаного майна, діяв Наказ Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 17.10.2000 року, яким повинен був керуватись державний нотаріус, відповідно до якого передбачено, що нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна, накладає заборону їх відчуження зокрема: за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Відповідно до вищезазначеної Інструкції накладання заборони провадиться зокрема шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, іншої юридичної особи про видачу позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку або іншій юридичній особі, що видали позичку, відповідному органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, а другий - залишається у справах нотаріуса.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Приписами ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що вимоги позивача щодо зняття обтяження (припинення) заборони на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

При звернені до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн. Наведене підтверджується квитанцією № 90722 від 24 квітня 2020 року (а.с. 12).

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Проте, в прохальній частині позивач просила судові витрати покласти на неї. Зважаючи на вказане, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем та не стягувати їх з відповідача.

Керуючись ст.ст. 317, 318, 321, 328, 391 ЦК України, Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», Положенням про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, ст.ст. 6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Благовіщенської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області про скасування заборони- задовольнити.

Зняти обтяження (припинити) заборону, накладену на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7509748; зареєстровано 04 липня 2008 року Благовіщенською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області підстава обтяження: повідомлення б/н, 29 травня 1969 року, Ощадбанк Ульяновського району Кіровоградської області; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: архівний запис 76884-1212, архівна дата: 09 серпня 2000 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.В. Яковлєва