Справа № 408/4114/17-ц
Провадження № 22-ц/810/378/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П. (суддя-доповідач)

суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року, ухваленого судом у складі судді Кускової Т.В.

у справі про витребування майна з незаконного володіння

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_1

встановив:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , до складу якої також входить 1/6 частина сараю позначена у технічному паспорті під літ «Б», якою незаконно, самовільно заволоділа та користується відповідач ОСОБА_4 в продовж тривалого часу з 1990 року, в зв`язку з цим, просила суд, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 належне позивачу майно - 1/6 частину сараю літ «Б», який є складовою квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача передати їй це майно.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не правильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

За доводами апеляційної скарги, висновки суду про, те що позивач є власником майна щодо якого виник спір є необґрунтованими, і не відповідають встановленим у справі обставинам, оскільки це майно на законних підставах належить відповідачу, а задовольнивши позовні вимоги, суд фактично позбавив її права власності.

Позивач ОСОБА_2 правом на відзив не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_4 пов`язаної з незаконним заволодінням належним позивачу ОСОБА_2 спірним нерухомим майном, остання позбавлена можливості вільно володіти та користуватися ним на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України, тому є підстави для застосування вимог ст. 387 ЦК України та витребування від відповідача цього майна, зокрема 1/6 частини сараю літ «Б», який є складовою квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , до складу якої також входить 1/6 частина сараю позначена у технічному паспорті під літ «Б».

Обставини щодо користування відповідачем ОСОБА_4 вказаним сараєм останньою не заперечується, оскільки вважає себе власником спірного майна, при цьому право власності позивача ОСОБА_2 на це майно відповідачем не спростовано.

За вимогами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, судом встановлено, що відповідач безпідставно заволоділа і користується належним позивачу ОСОБА_2 майном, зокрема вказаним вище сараєм, тому висновок суду про задоволення позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги за своєю суттю зводяться до оспорювання скаржником права власності на спірне майно, проте доказів, які б спростували висновки суду відповідачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач ОСОБА_2 впродовж тривалого часу не заявляла до відповідача жодних вимог чи претензій щодо спірного майна, стосовного наявності у користуванні позивача іншого сараю ані ж спірного, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказане не є підставою для відмови позивачу в задоволенні заявлених вимог.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Загальні посилання в скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 17 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова