Справа № 503/550/20
Провадження № 2/503/390/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Вдовиченко В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що на початку травня 2018 року вона звернулася до відповідача з приводу виконання ремонтних робіт у своєму будинку розташованому в АДРЕСА_1 . Обговоривши всі умови сторони уклали усний договір, згідно якого відповідач, разом із своїми робочими, мав на протязі двох трьох місяців виконати певний об`єм ремонтних робіт. В період з серпня по 27 жовтня 2018 року відповідач разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконували обумовлені ремонтні роботи по завершенню яких вона розрахувалася з відповідачем сплативши йому 35000 грн. за виконану роботу та 18800 грн. за вартість будівельних матеріалів. Позивач вказує, що через деякий час вона почала помічати недоліки виконаних робіт, а тому звернулась до відповідача з вимогою усунути недоліки або повернути сплачені кошти, однак він відмовляється. Враховуючи, що в добровільному порядку відповідач не бажає відшкодувати шкоду, позивач просить стягнути з нього 53800 грн. матеріальної та 2000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Також позивач пояснила, що основними недоліками виконаних робіт є те, що відпала штукатурка на стелі та плитка на грубці.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що він разом з іншими робітниками дійсно виконували ремонтні роботи в будинку позивача, однак кожен з них виконував свою окрему роботу. Особисто він мурував грубку, робив стяжку підлоги та штукатурив стіни. Зазначив, що готовий усунути недоліки ремонтних робіт, якщо у позивача є претензії з приводу виконаних особисто ним робіт. Вважає, що шкоду повинні відшкодовувати ті особи, в роботі яких виникли недоліки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в період з серпня по жовтень 2018 року відповідач разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконували попередньо обумовлені з позивачем ремонтні роботи в будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних сторонами вищевказаних обставин або добровільності їх визнання.

Згідно акту обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 складеного депутатом Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області Гноєвим С.С. встановлено неналежне виконання ремонтних робіт, однак судом даний акт не приймається до уваги, оскільки даний акт не містить дати проведення обстеження, а тому викликає сумнів у проведенні обстеження саме по закінченню ремонтних робіт виконуваних в тому числі відповідачем. Інших доказів на підтвердження недоліків виконаних робіт позивачем не надано.

За приписами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснюється про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1210 ЦК України, шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

В силу ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено факту завдання шкоди внаслідок неналежно виконаних робіт саме відповідачем, оскільки не надано жодних доказів з цього приводу, тобто не доведено факту неправомірної поведінки відповідача, що полягає у діях чи бездіяльності, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданням шкоди.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім цього, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що наявність шкоди, недоліків під час виконання робіт саме відповідачем, протиправна бездіяльність з його боку, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина останнього в її заподіянні в судовому засіданні не доведена, тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 57, ч. 1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає їх не обґрунтованими, не доведеними, тому вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повне рішення суду складено 07 вересня 2020 року.

Суддя Б.С. Сердюк