Справа № 428/257/20
Провадження № 22-ц/810/491/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Кострицького В.В., Орлова І.В.

за участю секретаря: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 червня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Кордюкової Ж.І в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненою дорожньо-транспортною пригодою

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 03 травня 2019 року об 11 год. 40 хв. в смт. Метьолкіне по вул. Пушкіна водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо - транспортної пригоди вищезазначеним транспортним засобам спричинені механічні пошкодження.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.05.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, посилаючись на вказане рішення, зазначив, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 03.05.2019, настала у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 та із настанням дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно майнову шкоду в сумі 16430 грн.

Окрім того, позивачу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було заподіяно шкоду здоров`ю, у зв`язку з чим він поніс витрати на лікування у сумі 1554 грн 86 коп.

Відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодовувати позивачу завдану шкоду, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у сумі 16 430 грн, витрати на лікування у сумі 1554 грн 86 коп., судові витрати пов`язані з проведення експертизи в сумі 1200 грн, витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у сумі 4000 грн., судовий збір у сумі 840 грн 80 коп. за подання позовної заяви майнового характеру.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 червня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального прав, просить суд апеляційної інстанції заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.05.2019 року по справі № 428/554/19. Шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Неодержання позивачем регламентної виплати від МТСБУ не припинило існування деліктного зобов`язання відповідача, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом були встановлені наступні обставини:

03.05.2019 року в смт. Метьолкіне по вул. Пушкіна, буд. 71, об 11 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Власником автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Згідно довіреності від 02.05.2019 року ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_1 бути його представником в сервісних центрах МВС, та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому на праві власності автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.05.2019 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з призначенням стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Суд першої інстанції встановив, що в діях відповідача ОСОБА_2 встановлено порушення вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою за участю ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, покладається на МТСБУ. Оскільки ОСОБА_1 вимог до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди не заявляв, як відповідач МТСБУ до участі в цій справі не залучалось, то позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( далі - Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно- правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15.

Судом встановлено, що відповідач не повідомляв МТСБУ про страховий випадок.

Позивач звернувся до суду із заявою про відшкодування майнової шкоди 13.01.2020 року, тобто в межах річного строку.

На час ухвалення оскаржуваного рішення і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції цей строк сплинув.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Протиправна поведінка відповідача, а саме порушення Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з спричиненням позивачу майнової шкоди.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем до суду до позовної заяви надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №19 від 27.05.2019 року.

Згідно вказаного висновку вартість майнової шкоди, яка завдана власнику автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП (03.05.2019 року) складає 16430 грн.

Вказаний висновок відповідачем не спростовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивач надав належні та допустимі докази того, що неправомірними діями відповідача йому спричинено матеріальні збитки у розмірі 16430 грн.

Ні позивач, ні відповідач не повідомляли МТСБУ про страховий випадок.

Позивач звернувся до суду із заявою про відшкодування майнової шкоди в межах строку, визначеного пунктом 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-I.

На час ухвалення оскаржуваного рішення і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції цей строк сплинув.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких ї «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа «Аллан Якобсон проти Швеції»).

Відмовляючи позивачу у задоволенні заявлених вимог до відповідача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач позбавляється права на повторне звернення до суду з вимогами до відповідача ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, що є перешкодою позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлює захист його права у цивільному процесі у повному обсязі, а тому з метою ефективного способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що вимоги позивача до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 16 430 грн підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів відмовляє у задоволенні заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з лікуванням у сумі 1554 грн 86 коп., оскільки останнім не надано належних доказів на підтвердження тим обставинам, що саме внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 потребував проведення МРТ поперекового відділу хребта, і через вказану подію перебував на лікарняному.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи оплата за проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості майнової шкоди позивачем сплачено 1200 грн.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати - це витрати, які несуть сторони, третя особи із самостійними вимогами у справах позовного провадження, заявники і заінтересовані особи в справах окремого провадження, стягувач і боржник у справах наказного провадження, за вчинення цивільних процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справи в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позивачем понесені витрати на проведення товарознавчого дослідження для визначення розміру спричинених збитків у сумі 1200 грн, та витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача вказані витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем за подання позовної заяви про стягнення майнової сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1261 грн 21.

Оскільки вимоги позивача про стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню, то з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1931 грн 65 коп. пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 червня 2020 року відповідно до п.п 1, 4 ч.1 с. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду у розмірі 16430 (шістнадцять тисяч чотириста тридцять) грн 00 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн 00 коп., витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у сумі 4000 (чотири тисячі) грн, судовий збір в розмірі 1931 (одна тисяча дев`ятсот тридцять одна) грн 65 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 вересня 2020 року

Головуючий

Судді: