П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 22-9744 Головуючий у 1-й інстанції: Дубас Т. В.

Унікальний № 369/2253/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

у с т а н о в и л а:

У березні 2017 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 651,24 доларів США (тіло кредиту та проценти за користування кредитом) та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в загальному розмірі 69 867,10 грн, а також судові витрати в сумі 21 594 грн 08 коп. (т. 1, а.с.1-4).

В обґрунтування позову було вказано, що 27 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладеного кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, крім цього, ОСОБА_1 відповідно до договору зобов`язаний був щомісячно до 27-го числа поточного місяця сплачувати ануїтетні платежі у розмірі 495 доларів США.

Також 27 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки до кредитного договору № 144967.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, позивачем були направлені вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе зобов`язання, проте останні проігнорували пропозицію позивача.

Станом на 15 листопада 2016 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 50 651,24 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України становить 1 369 737 грн. 98 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2020 року у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за недоведеністю (т.2, а.с.49-52).

Не погодившись з рішенням суду, АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та вирішити питання судових витрат (т.2, а.с.57-69).

Відзив на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк до суду не надійшов.

В суд апеляційної інстанції відповідачі не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду, ураховуючи положення ст. 131 ЦПК України, повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про невручення поштових відправлень, направлених судом за всіма наявними у розпорядженні суду адресами відповідачів, у зв`язку з відсутністю адресата та відмовою адресата отримати повідомлення (т.2, а.с.99-114).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідачів, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника позивача, адвоката Гіль Н. В., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 27 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення строковості та платності грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, цього ж дня між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки до кредитного договору № 144967.

Відповідно до п. 1.5 договору про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2007 року № 0 кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Відповідно до виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за 27 вересня 2007 року йому було перераховано позивачем 50 000 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» районний суд виходив з того, що позивачем у відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що у відповідача ОСОБА_1 має місце заборгованість перед позивачем, надані банком розрахунки без надання первинних документів не є належними доказами, які б доводили обґрунтованість вимог банку, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 спірної заборгованості.

Так як відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором лише за порушення зобов`язання боржником, а судом не було встановлено з наданих позивачем доказів обставин, що вказували б на порушення ОСОБА_1 зобов`язання перед позивачем, відсутні підстави для стягнення заборгованості і з відповідача ОСОБА_3 .

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «УкрСиббанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем кредитного договору № 0 від 27 вересня 2007 року, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США з терміном погашення кредиту у повному обсязі 27 вересня 2028 року.

На підтвердження своїх вимог банк надав суду копію кредитного договору № 0 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.6-12), копію договору поруки № 144967 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.13-14), копії вимог про дострокове погашення кредиту направленні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с.15-18), зворотне повідомлення про вручення вимоги ОСОБА_4 (т. 1, а.с.19), копії паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с.40-45), детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.23-32).

Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, відомості: кредитного договору № 0 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.6-12, копія); договору поруки № 144967 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.13-14, копія); розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 вересня 2007 року (т. 1, а.с.23-32), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо недоведеності позовних вимог та відсутності правових підстав для задоволення позову АТ «УкрСиббанк».

Адже з наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_4 на кожній сторінці копії кредитного договору № 0 від 27 вересня 2007 року у графі «позичальник» (т. 1, а.с.6-12).

Також убачається, що з метою своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 144967 від 27 вересня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язалась солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_4 кредитних зобов`язань, про що свідчить її особистий підпис на кожній сторінці копії договорі поруки у графі «поручитель» (т. 1, а.с.13-14).

Наявність особистих підписів відповідачів у кредитному договорі № 0 від 27 вересня 2007 року та договорі поруки № 144967 від 27 вересня 2007 року свідчить про укладання та погодження між сторонами кредитних зобов`язань на умовах, викладених у вказаних договорах.

Ураховуючи існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування та наявність у матеріалах справи не спростованого розрахунку заборгованості колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором 0 від 27 вересня 2007 року.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, строк кредитування відповідно до кредитного договору - 27 вересня 2028 року (т. 1, а.с.6).

Водночас 15 листопада 2016 року на адреси відповідачів було направлено вимоги про дострокове повернення кредиту (т. 1, а.с.15-18).

Згідно з розділом 12 Кредитного договору, відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5.. 5.6., 5.8., 5.1,0., 8,4., 10.2. 10.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомленім (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Зазначене у п.12.1. Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 13 цього Договору.

ОСОБА_4 вимога про дострокове повернення кредиту була отримана 29 листопада 2016 року, тому у відповідно до розділу 12 Кредитного договору, вважається, що термін повернення кредиту настав на 32 календарний день з дати одержання, а саме 02 січня 2017 року (29 листопада 2016 + 32 дні з урахуванням святкових днів) (т. 1, а.с.19).

Звертаючись до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18).

У даних правовідносинах, ураховуючи дату отримання позичальником вимоги про дострокове погашення кредиту та кількість днів надану для усунення порушень умов договору, термін повернення кредиту становить 02 січня 2017 року.

Отже правові підстави для стягнення відсотків та пені, нарахованих після закінчення строку кредитування відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування - після 02 січня 2017 року. Тому проценти за користування кредитом та пені, нараховані кредитором за період після цієї дати стягненню не підлягають.

Що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

З огляду на викладене, до стягнення з відповідачів підлягає: тіло кредиту у розмірі 42 239,90 доларів США; проценти за користування кредитом у розмірі 8 411,30 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 15 543 грн. 41 коп; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 42 749 грн 75 коп.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, оскільки районний суд дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк», оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При ухваленні нового рішення відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню 53 985 грн 20 коп. (21 594,08 + 32 391,12) - по 26 992 грн 60 коп. з кожного, в рахунок відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (т. 1, а.с.5; т. 2, а.с.70).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (Код , місцезнаходження 04070 м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) заборгованість за кредитним договором № 0 від 27 вересня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом у розмірі 50 651 (п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят один) долар США 20 центів; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у розмірі 15 543 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн 41 коп. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 42 749 (сорок дві тисячі сімсот сорок дев`ять)грн 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (Код , місцезнаходження: 04070 м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) 53 985 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 20 коп. - по 26 992 (двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн 60 коп. з кожного, в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома