Провадження №2/592/667/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасовської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» Сумської міської ради про визнання особи наймачем приміщення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що з 1998 року зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 . З моменту вселення та до теперішнього часу позивач фактично проживає в кімнаті № 53 . 19.08.2014 Рішенням Виконкому Сумської міської ради № 399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за вказаною адресою від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми даний гуртожиток.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР із заявою щодо приватизації кімнати АДРЕСА_2 . Листом від 08.02.2019 року департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив позивача про відмову у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено: відсутність ордеру про надання житлової площі, відсутність реєстрації в кімнаті № 53 та наявність на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_4 . На думку ОСОБА_1 така відмова є необґрунтованою, тому позивач просить суд визнати його наймачем кімнати АДРЕСА_2 , а також зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації за ним даноїї кімнати за вказаною адресою без надання ордера про надання житла.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Виконавчого комітету Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив про заперечення проти задоволення позову, оскільки згідно даних, зазначених в паспорті гр. України, ОСОБА_1 зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 , без зазначення номеру кімнати. Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за позивачем зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_4 , що суперечить положенням ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Також, в позивача відсутній ордер на жилу площу в гуртожитку.

Представник Управління «ЦНАП у м. Суми» СМР, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 1998 року ОСОБА_1 зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 , та фактично проживає у кімнаті № 53 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.02.2019 року та Протоколом загальних зборів мешканців гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 від 28.03.2018 року (а.с.6-8, 10-17).

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.08.2014 року №399 затверджено Акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Суми гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (а.с.18).

05.10.2016 року Сумська міська рада своїм рішенням №1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по АДРЕСА_1 їх законними мешканцями в порядку, установленому чинним законодавством (а.с.19).

Рішенням Сумської міської ради від 20.06.2018 року №3607-МР зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Суми 986/1000 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Таким чином, власником гуртожитку по АДРЕСА_1 .

На звернення ОСОБА_1 стосовно приватизації кімнати АДРЕСА_2 , Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 08.02.2019 року надав відмову, яка мотивована: 1) відсутністю реєстрації у кімнаті АДРЕСА_2 ; 2) наявністю зареєстрованого на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; 3) відсутністю копії ордеру на житлову площу в гуртожитку (а.с.21).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

У ч.3 ст. 9 ЖК УРСР йдеться про те, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року за № 2482-XII.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року за № 500-VІ, цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Як передбачено п.13 ч.1 ст. 1-1 цього ж Закону, особами, які не мають власного житла, є мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР.

При цьому, виходячи з вимог ч. 1 ст. 34 Житлового кодексу Української РСР, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Так, позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, розмір якої з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов відповідно до ст.34 Житлового кодексу Української РСР.

При цьому, посилання позивача в позовній заяві на рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року за № 15-рп/2010 як на підставу для задоволення позову, не свідчать про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання позивача особою, яка має право на приватизацію спірної кімнати в гуртожитку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(справа про безоплатну приватизацію житла) приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду, тобто, в рішенні Конституційного Суду України йдеться про приватизацію загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду.

Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час реєстрації позивача в гуртожитку) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час реєстрації позивача в гуртожитку) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин подає до органів приватизації, зокрема копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.

Враховуючи, що звернення позивача за судовим захистом було, у тому числі, викликане неможливістю надання органу приватизації копії ордера на жилу площу кімнати АДРЕСА_2 . Суд доходить висновку, що вселення позивача до гуртожитку було здійснено відповідно до закону, тривале, на правових підставах проживання ОСОБА_1 у кімнаті № 53 гуртожитку є доведеним, правильним і таким, що відповідає визначеним пунктами 8, 14, 15 статті 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» законодавчим приписам.

Однак, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приватизації за ОСОБА_1 спірної кімнати у гуртожитку є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Сумської міської ради (м.Суми, пл.Незалежності, 2, ), Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» Сумської міської ради (м.Суми, вул.Горького, 21) про визнання особи наймачем приміщення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 наймачем кімнати № 53 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Сумську міську раду, в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, вчинити дії щодо приватизації за ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_2 , без ордера про надання житла - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Ю. Корольова