КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/1289/2020
Справа № 381/3014/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі судді Соловей Г.В., ухвалене в м. Фастів 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивувала тим, що з 27 вересня 2007 року перебувала із відповідачем у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року. Від спільного подружнього життя сторони мають доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20 квітня 2018 року ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_6 і взяла прізвище ОСОБА_7 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 зазначив, що він, будучи батьком дітей, має право в будь-який час брати дітей для спілкування, вона зазначила, що не заперечує проти спілкування, але воно повинно бути впорядковане, і запропонувала укласти мирову угоду, від чого відповідач відмовився. За позовом ОСОБА_2 було визначено спосіб його участі у вихованні дітей, однак дане рішення в подальшому скасовано постановою Верховного Суду. ОСОБА_2 з моменту їхнього розлучення вже протягом чотирьох років вчиняє проти неї та дітей дії, що мають ознаки психологічного насильства, доказом чого є висновки за результатами експертних психологічних досліджень та факти звернення відповідача в різні державні установи з безпідставними скаргами та заявами на неї, наполягає, всупереч волі дітей, на спілкуванні з ними.

Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні висновки за результатами експертного психологічного дослідження від 06 березня 2019 року № 13 та від 27 березня 2019 року № 54 та не зазначив мотиви їх відхилення.

Вказувала не невідповідність фактичним обставинам висновку суду, що встановлений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочками може бути змінений, оскільки рішення суду, яким раніше встановлювався спосіб участі батька у вихованні дітей, скасоване.

Заперечувала проти встановлених судом обставин про те, що як позивач, так і відповідач неодноразово зверталися до різних державних установ для вирішення їх сімейних конфліктів та що її дії по зверненню є безпідставними та необґрунтованими. Для спростування даного висновку позивач просила допитати її як свідка про відомі їй обставини.

Не погоджувалася із встановленими судом обставинами, а саме: «з позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує проти побачення батька з дітьми, але лише за умови, що він буде повідомляти її про час та дату побачення і здійснювати підпис в зошиті, що він спілкувався з дітьми». Даний висновок був зроблений при прийнятті рішення по зовсім іншій справі і на даний час актуальність цього висновку втрачена.

Вказувала, що судом порушено п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, оскільки справа про позбавлення батьківських прав не підлягала розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Зазначала, що судом порушено ч. 4 ст. 117 ЦПК України, а саме безпідставно та необґрунтовано повернуто позивачу заяву про забезпечення доказу, якою позивач просила призначити проведення психологічної експертизи відносно відповідача, посилаючись на необхідність дослідження психічного стану особи.

Зазначала, що суд не застосував норми матеріального права, які повинен був врахувати при розгляді даної справи, а саме ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, якою передбачений порядок прийняття рішення судовими органами під час розгляду справи, що стосується дитини; ст. 171 СК України, якою передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач вважав, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, не допустив жодного порушення вимог цивільного процесуального закону, та, керуючись принципом верховенства права та принципом справедливості, виніс законне та обґрунтоване рішення. Зазначав, що надані позивачем до позовної заяви висновки експерта-спеціаліста за результатами проведених експертних психологічних досліджень не можна розглядати як належні та допустимі докази. Вказував, що він як батько дітей бажає спілкуватися з малолітніми дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 20 - 21 т. 1).

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу частково задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 27 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а. с. 16 - 19 т. 1).

20 квітня 2018 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 , взявши прізвище ОСОБА_7 (а. с. 22 т. 1).

На а. с. 23 - 24, 27 - 31 т. 1 знаходиться примірник проекту мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо участі ОСОБА_2 у здійсненні спілкування з дітьми та їх вихованні, підписана з боку ОСОБА_5 , копія проекту угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про домовленість між батьками про їх участь у вихованні дітей, побаченні та спілкуванні з ними, копія заперечення ОСОБА_1 на проект мирової угоди ОСОБА_2 .

На а. с. 32 - 33 т. 1 знаходиться роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень із літерними та цифровими позначеннями копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року у справі № 381/2287/15-ц.

На а. с. 34 - 36 т. 1 знаходиться роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень із літерними та цифровими позначеннями копія рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року у справі № 381/3882/18.

Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 визначено участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, яким визначено систематичні побачення ОСОБА_2 з дітьми наступним чином: зі старшою донькою, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , першої та третьої п`ятниці щомісяця з 19:00 год. до 15:00 години першої та третьої неділі щомісяця, з меншою донькою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , першої та третьої суботи щомісяця з 10:00 год. до 20:00 год. На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні доньки ОСОБА_8 визначено по три дні та на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків. Форми та методи спілкування визначаються заявниками (а. с. 37 т. 1).

На а. с. 162 т. 1 знаходиться копія листа за підписом міського голови ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_2 , згідно якого як стало відомо на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_5 не виконує рішення органу опіки та піклування від 28 жовтня 2016 року № 440, в зв`язку з чим рекомендовано вирішувати питання в судовому порядку.

Листом Фастівського відділення Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 13 грудня 2016 року повідомлено ОСОБА_2 , що за його зверненням відділенням поліції проведено перевірку, з ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду про недопущення перешкоджання у спілкуванні з спільними малолітніми дітьми (а. с. 166 т. 1).

На а. с. 186 - 188, 190, 191 т. 1 знаходяться копії висновків Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області за наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 з приводу дій ОСОБА_1 , яка перешкоджає у спілкуванні та вихованні дітей.

На а. с. 167, 169 - 176, 179 - 182, 184 - 185 т. 1 містяться копії листів від імені міського голови Нетяжука М.В. на ім`я ОСОБА_2 за результатами розгляду його заяв.

На а. с 41 - 43 т. 1 знаходиться копія висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дітей, наданого на запит Апеляційного суду від 21 вересня 2017 року по справі № 381/930/17-ц.

На а. с. 38 - 40 т. 1 знаходиться роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень із літерними та цифровими позначеннями копія рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року у справі № 381/930/17.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 381/930/17-ц у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми скасовано постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року залишено в силі. Зазначеним рішенням суду першої інстанції було у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права позивача не порушено та він не позбавлений можливості в майбутньому, за наявності об`єктивних підстав, захистити свої права. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 не довела, що визначений рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 порядок та спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми суперечить їх інтересам (а. с. 54 - 59 т. 1).

На а. с. 44 т. 1 знаходиться копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2018 року ВП № 56687901 на виконання виконавчого листа № 2/381/580/17, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області, про зобовязання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На а. с. 48 - 50 т. 1 знаходяться нерозбірливі копії постанов державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 56687901 про накладення штрафу на ОСОБА_5 в зв`язку з невиконанням рішення та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

На а. с. 51 т. 1 знаходиться нерозбірлива копія заяви старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області про притягнення боржника ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення, що набрало законної сили.

На а. с. 45 - 47 т. 1 знаходяться копії виписок з медичної книжки ОСОБА_8 та копія медичної довідки № 2358/752 від 21 червня 2018 року.

12 червня 2015 року начальником СДІМ Фастівського МВ складено висновок 2365 по заяві ОСОБА_5 з приводу порушення права на користування спільним сумісним рухомим майном її чоловіком ОСОБА_2 (а. с. 53 т. 1).

На а. с. 60 - 67 т. 1 наявна копія висновку за результатами проведення експертного психологічного дослідження від 06 березня 2019 року № 13 (відносно ОСОБА_8 ), складений ТОВ «Українська експертна компанія», експерт-спеціаліст ОСОБА_12 , до висновку додана копія диплому спеціаліста за спеціальністю «психологія».

На а. с. 68 - 74 т. 1 наявна копія висновку за результатами проведення експертного психологічного дослідження від 27 березня 2019 року № 54 (відносно ОСОБА_9 ), складений ТОВ «Українська експертна компанія», експерт-спеціаліст ОСОБА_12 .

За результатами проведення обох досліджень експертом встановлено наявність конфлікту між батьками, поведінка батька має виражений негативний характер та деструктивно проявляється у поведінці та психологічних характеристиках дітей. З метою забезпечення психологічного благополуччя дітей та збереження їх психічного здоров`я експертом рекомендовано максимально обмежити або цілком виключити участь ОСОБА_2 у вихованні дітей, шляхом безпосереднього спілкування з ними.

11 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до міського голови м. Фастів Київської області з заявою про перегляд рішення від 28 жовтня 2016 року № 40 про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми та письмового висновку від 15 грудня 2017 року щодо участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми (а. с. 76 - 80 т. 1).

07 червня 2019 року виконавчий комітет Фастівської міської ради за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 надав відповідь, згідно якої комісією не виявлено підстав для скасування рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, тому вищезазначене рішення залишено без змін (а. с. 81 т. 1).

Листами Фастівського відділення Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 10 червня 2019 року, від 02 серпня 2019 року повідомлено ОСОБА_1 про розгляд її заяв, а саме, що в діяннях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, а наявні ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються в судовому порядку (а. с. 88, 95 т. 1).

На а. с. 141 - 147 наявні фотознімки ОСОБА_2 разом із дітьми, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

На а. с. 197 - 198 т. 1 знаходяться копії позитивних характеристик ОСОБА_2 з місця роботи та за місцем проживання.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач здійснює психологічне насильство над дітьми.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають із ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має бажання спілкуватися з дітьми, з приводу чого неодноразово звертався до органів опіки та органів поліції щодо перешкоджання з боку ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною; рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 28 жовтня 2016 року № 440 на даний час встановлено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

За таких обставин судом першої інстанції здійснено обґрунтований висновок, із яким погоджується апеляційний суд, про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу як позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позивачем не доведено та судом під час розгляду справи не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в жорстокому поводженні батька відносно своїх доньок.

Апеляційний суд враховує відсутність в матеріалах справи доказів притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства з підстав, передбачених ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого).

Апеляційний суд враховує також, що з боку позивача не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача відносно дітей, не надано доказів і вжиття відповідно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків, і надані позивачем докази більше свідчать про конфлікт між сторонами як батьками дітей, в який між ними були втягнуті діти, а не про негативне відношення відповідача до доньок та невиконання ним своїх батьківських обов`язків, які були б достатніми для висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

На дані обставини безпосередньо вказує і сама позивач в апеляційній скарзі на третьому аркуші, зазначаючи, що фігурантами наявних в справі доказів, крім медичних довідок, виданих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач та відповідач.

Спростовуються змістом рішення доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні висновки за результатами експертного психологічного дослідження та не зазначив мотивів їх відхилення, оскільки із рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року вбачається, що суд досліджував письмові докази, однак ними не підтверджено обставин жорстокої поведінки батька по відношенню до дітей.

Апеляційний суд приймає до уваги, що згідно висновків експертних психологічних досліджень від 03 березня 2019 року № 13 та від 27 березня 2019 року № 54, діти почали відчувати негативні емоції до батька після виникнення конфліктних ситуацій між ним та матір`ю, рекомендовано максимально обмежити або цілком виключити участь ОСОБА_2 у вихованні доньок, однак дані обставини самі по собі не є доказом жорстокого поводження з дітьми, оскільки є побічним ефектом від конфліктних відносин між батьками, і не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рекомендації спеціалістів щодо обмеження особистої участі у вихованні дітей можуть бути підставою для зміни/встановлення способу участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними, але не підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Судом першої інстанції не встановлено, що сім`я батька є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини, тому апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справ з урахуванням основних інтересів дітей, зокрема з умовою збереження їх зв`язку із рідним батьком.

Не спростовують висновків суду першої інстанції по суті та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо невідповідності дійсності висновків суду, що встановлений спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочками може бути змінений.

Дійсно, постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 381/930/17-ц скасовано постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року, якою визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей, та залишено в силі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними відмовлено.

Однак рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 про визначення участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми є чинним, не скасоване і не змінене, а його відповідність вимогам ст. 158 СК України встановлена рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року.

Крім того, дані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незгоди із висновками суду першої інстанції, якими помилково, за доводами ОСОБА_1 , «встановлена наявність згоди позивача на побаченні батька з дітьми за умов повідомлення про дату побачення, а також щодо відсутності доказів виклику позивача разом з неповнолітніми дітьми до державних органів».

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що ухвала про повернення заяви про забезпечення доказів від 15 жовтня 2019 року не підлягала апеляційному оскарженню, оскільки ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) зазначена в переліку ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

За таких обставин заперечення позивача на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської областівід 15 жовтня 2019 року апеляційним судом не оцінюються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незастосування ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 171 СК України і не вислухав думку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про права дитини передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну

інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про надання можливості ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бути заслуханою в ході апеляційного розгляду справи, і відповідно суд першої інстанції такого клопотання не вирішував, доводи апеляційної скарги про незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Під час розгляду апеляційної скарги 16 вересня 2020 року в судовому засіданні була заслухана думка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що бажає позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно себе.

Однак, враховуючи вік неповнолітніх дітей (12 та 6 років), їх постійне проживання з позивачем, наявність конфліктної ситуації між батьками, думка старшої дитини щодо позбавлення батьківських прав її батька не може вважатися такою, що матиме вирішальне значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На виконання ухвали апеляційного суду виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 08 вересня 2020 року № 06-23/3988 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Із даного висновку не вбачається, що він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини, відтак апеляційний суд погоджується з висновком органу опіки та піклування і приймає його як доказ, що в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, спростовує доводи позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглянувши справу у спорі, що виник з сімейних правовідносин, а саме про позбавлення батьківських прав, у порядку спрощеного провадження, допустив порушення норми процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи викладені вище обставини, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.