КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №287/1380/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7135/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

при секретарі: Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М.,

у цивільній справі № 287/1380/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання договору позики недійсним.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Веллфін», та просила визнати недійсним договір позики №823963 від 13.04.2019 року, укладений між сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно оспорюваного договору позики №823963, який сторонами було укладено 13.04.2019 року за допомогою веб-сайту відповідача, вона отримала у користування 1500 грн. Однак, на думку ОСОБА_1 , відповідачем не було надано клієнту інформацію про всі істотні умови договору, зокрема реальну річну процентну ставку, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» та нечесну підприємницьку практику ТОВ «Веллфін». За таких обставин, просила визнати правочин недійсним, виходячи з положень ст.ст.229-230 ЦК України та зазначаючи, що унаслідок введення відповідачем її в оману, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила рішення суду скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

Посилаючись на те, що відповідач не довів факту виконання ним умов договору позики в частині перерахування коштів на рахунок позивача, і матеріали справи не містять доказів підписання оспорюваного правовичну саме нею ( ОСОБА_1 ), а тому договір позики в силу положень ч. 2 ст. 207 ЦК України є неукладеним.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

ОСОБА_1 , будучи повідомленою про розгляд справи в установленому законом порядку, до початку розгляду справи подала до суду заяву щодо можливого розгляду справи за її відсутності. Зазначивши при цьому про підтримання поданої апеляційної скарги.

ТОВ «Веллфін» про день і час її розгляду повідомлялося належним чином у встановленому законом порядку. У судове засідання не з`явилися представники товариства, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання договору позики недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту оспорюваного договору позики № 823963 від 13.04.2019 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики з якими погодилася позичальник ОСОБА_1 про що свідчить її заявка подана до відповідача та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому ТОВ «Веллфін» не обмежувало право позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг товариством, а також прав позивача як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитися з примірником договору позики. Відтак, суд вважав, що позивач під час укладення оспорюваного договору мала необхідну повну та доступну інформацію, що спростовує доводи позивача про введення її в оману.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

13.04. 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» укладено договір позики № 823963, у відповідності до якого відповідач надав позивачу у користування 1500 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позивач зобов`язалася повернути позику і сплатити проценти за користування нею.

Зі змісту договору вбачається, що він укладений в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з пунктом 7.1 договору позики, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», відповідно до яких: уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті позикодавця, як зазначено у пункті 7.2. договору.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Пунктом 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», що перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, встановлений порядок надання грошових коштів у позику.

За умовами вказаного пункту, у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід за яким заявник отримує електронну копію договору позики.

У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає вказаний договір з товариством в особистому кабінеті.

Для підписання електронної форми договору позики, заявник здійснює вхід на сайт товариства за допомогою логіну і пароля до особистого кабінету.

Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах,що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису між товариством та заявником.

Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету.

Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці.

Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами.

Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Факт отримання позивачем грошових коштів в розмірі 1500,00 гривень за договором № 823963 від 13.04.2019 року підтверджується наданою відповідачем до суду банківською випискою № 51 за 13.04.2019 року про переказ та зарахування грошових коштів на рахунок позивача.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що саме вона ( ОСОБА_1 ) отримала код одноразового ідентифікатора, на думку колегії суддів не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до частини першої ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 року по справі №404/502/18.

Скаржник, зазначаючи про недосягнення сторонами усіх істотних умов договору, посилалася на те, що в договорі не визначено реальну річну процентну ставку, а на веб-сайті відповідача не зазначена інформація про п. 1.5.2 договору щодо сплати процентів за користування позикою.

Однак, колегія суддів вважає, що указані доводи апеляційної скарги про недосягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов правочину не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Зокрема, у договорі сторонами погоджено строк договору позики, її розмір, а також ціна договору у вигляді сплати процентів за користування коштами. Порядок нарахування та сплати процентів деталізовано у пунктах 1.5.1-1.5.2 договору.

Удодатку до договору позики (графіку розрахунків), міститься розрахунок сукупної вартості позики, у тому числі процентів за користування позикою.

Зазначені пункти договору позики викладено чітко і зрозуміло, а позивачем не доведено необхідність додаткової їх деталізації на веб-сайті відповідача.

Умови проведення взаєморозрахунків між сторонами додатково передбачено і Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», з якими позивач зобов`язалася ознайомитися та прийняла при підписанні договору позики.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору та здійснення останнім нечесної підприємницької практики.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи та встановлені фактичні обставини в справі не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного договору позики суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Позивач, зареєструвавшись на сайті ТОВ «Веллфін» та неодноразово користуючись фінансовими послугами відповідача, виявивши бажання в черговий раз отримати позику, мала у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з нею, надала необхідні документи та отримала таку позику ( а.с. 37).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного договорупозики, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи позивача про вчинення оспорюваного правочину під впливом обману, з урахуванням того, що у силу положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину ( постанова Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі №755/3903/17).

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного введення в оману та приховування відповідачем істотних обставин договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: