Ухвала

Іменем України

27 січня 2020року

м. Київ

справа № 2/474/10

провадження № 61-23253ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Брек Людмилою Олегівною, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) Норки Євгенія Віталійовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника та арешт майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норки Є. В., в якій просила:

- поновити строк на подання скарги;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30 січня 2019 року, прийняту старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норкою Є. В. (ВП № 53894054);

- скасувати постанову про арешт майна боржника від 18 травня 2017 року, прийняту старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норкою Є. В. (ВП № 53894054);

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2017 року, ВП № 53894054, прийнятої старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норкою Є. В.

Скарга мотивована тим, що 05 лютого 2019 року вона намагалася отримати перераховані їй в якості заробітної плати кошти з банківської карти ПАТ «Кредобанк», однак з`ясувалось, що зробити це неможливо, оскільки на її кошти накладений арешт відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 30 січня 2019 року, прийнятої старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норкою Є. В. (ВП № 53894054).

Посилаючись на матеріали виконавчого провадження № 53894054, зазначала, що 11 травня 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Норкою Є. В. за виконавчим листом № 2-47/10 від 23 січня 2013 року, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 1 003 216 грн 08 коп. Зазначене виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувана ПАТ «Укрсиббанк» від 07 травня 2017 року.

Вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 53894054 від 11 травня 2017 року прийнята з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки пропущений строк пред`явлення до виконання та виконавчий лист не відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилаючись на положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що оскаржувана постанова про відкриття провадження прийнята на підставі заяви стягувача - ПАТ «Укрсиббанк» від 07 травня 2019 року, тобто зі спливом більше ніж 7 років з дня набрання чинності, з порушенням строків, передбачених частинами першою, другою статті 12 зазначеного закону.

Окрім того, виконавчий лист не містить обов`язкових реквізитів, передбачених частиною першою статті 4 вказаного закону, а саме пунктом 2 «дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ», та пунктом 6 «повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи».

Також виконавчий лист містить виправлення, зроблені вручну, щодо року його видачі - 2012 виправлено на 2013, при цьому відсутні відмітки осіб, що видали виконавчий лист, про здійснення таких виправлень.

Скаржник вважає, що на підставі викладеного, відповідно до вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ мав бути повернутий стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, зазначала, що оскаржуваними постановами її фактично позбавлено джерел існування, а постанова про накладення арешту на кошти прийнята з порушенням вимог чинного законодавства. Грошові кошти, на які постановою державного виконавця від 30 січня 2019 року в рамках ВП № 53894054 накладений арешт, є заробітною платою та єдиним джерелом її існування.

Також зазначала, що не була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на її майно і кошти, та про інші виконавчі дії, що суперечить вимогам частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Про відкриття щодо неї виконавчого провадження скаржник дізналась лише 08 лютого 2019 року після ознайомлення з матеріалами справи.

На підставі викладеного, оскаржувані постанови про арешт коштів боржника від 30 січня 2019 року, про арешт майна боржника від 18 травня 2017 року та у про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2017 року, ВП № 53894054 вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Посилаючись на те, що державним виконавцем не були виконані вимоги частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», вважає причину пропуску строку на оскарження рішень і дій виконавця поважною.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з того, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-474/10 до виконання пропущений не був, оскільки рішення суду від 13 грудня 2010 року, яке набрало чинності 24 грудня 2010 року, наразі не виконано, тому застосуванню підлягає Закон України «Про виконавче провадження», що діяв до 09 березня 2011 року. Крім того, постанови державного виконавця про арешт коштів та майна боржника від 18 травня 2017 року та від 30 січня 2019 року відповідають вимогам закону; належних та допустимих доказів щодо фактичного позбавлення ОСОБА_1 джерел існування, заявником не надано. Неотримання боржником копій постанов державного виконавця, які направлялися на адресу ОСОБА_1 , не є підставою для визнання оскаржуваних нею постанов незаконними.

У грудні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Брек Л. О., на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, вказуючи на те, що суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин положення статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка передбачала трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, до правовідносин, які виникли 23 січня 2013 року під час дії цього закону 08 березня 2011 року, стаття 22 якого передбачала один рік для примусового виконання виконавчого листа.

Крім того, зазначає, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою підстави для скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника № 53894054 від 30 січня 2019 року, яка є перешкодою в отриманні заробітної плати, що є єдиним засобом для існування.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Брек Л. О., на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Брек Людмилою Олегівною, на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норки Євгенія Віталійовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника та арешт майна боржника відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов