ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 653/2876/19 Головуючий в 1 інстанції Берлімова Ю.Г.
Номер провадження 22-ц/819/153/20 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Берлімової Ю.Г. від 06 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В :

16.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заява мотивована тим, що заявник постійно проживав на території України із 1989 року в смт Новоолексіївка Генічеського району. Із 1993р. проживав у Криму, де працював у радгоспі «Обільний». Паспорт громадянина СРСР втратив. Оскільки іншим способом неможливо підтвердити факт свого постійного проживання на території України, що є необхідним для оформлення паспорта громадянина України, просив встановити вказаний юридичний факт.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2019 року відмовлено у задоволені заяви про встановленні юридичного факту.

Судове рішення мотивоване тим, що факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. не підтверджений належними доказами, тому у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати із тих підстав, що судом безпідставно не врахована довідка від 30.07.2019р., згідно якої підтверджено факт постійного проживання в АДРЕСА_1 із 1986 р. і до теперішнього часу. Із 1993р. постійно працював в радгоспі «Обільний» Джанкойського району АРК, проте суд не взяв їх до уваги як належний доказ, безпідставно послався на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий тимчасово окупованих режим територій України», оскільки вказані довідки видані до часу прийняття цього Закону, а сільська рада відобразила інформацію архіву, сформовану належним органом і відповідає дійсності. Також суд не взяв до уваги пояснення свідків та не навів обставин, якими ці пояснення спростовані чи суперечливими.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України заперечує її доводи, просить рішення суду залишити без змін, оскільки наданий заявником єдиний доказ на підтвердження факту свого постійного перебування в України із 1989р., акт обстеження житлових умов від 30.07.2019р. такі обставини не підтверджує та не співпадає із змістом поданої ОСОБА_1 автобіографії від 06.04.2014р., яка міститься в матеріалах архівної справи по встановленню його особи, де заявник зазначає про своє прибуття в 1989року в с. Суботник Джанкойського району АРК. Крім того, інформація викладена у акті обстеження документально не підтверджена, оскільки сформована із пояснень свідків, а тому вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом установлено і вбачається із матеріалів справи, що за правилами окремого провадження ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р., необхідного для встановлення його громадянства та отримання паспорта громадянина України.

На день розгляду справи в судах підстави та порядок набуття громадянства України регулювалися нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ), відповідно до п. 1 та 2 ч.1 ст. 3 якого, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України ; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом ПрезидентаУкраїнивід 27 березня 2001 року N215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився в Амурській області м. Свободний. Йому виданий паспорт громадянина СРСР 19.09.1984 року Серишевським РВС Амурської області.

Кравченко звернувся із заявою про втрату зазначеного паспорта та 13.07.2019р. отримав довідку згідно якої міграційною службою встановлено особу заявника та не виявлено його приналежності до громадянства будь-якої держави.

На підтвердження факту свого постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року заявником наданий акт обстеження житлових умов, складений депутатом селищної ради, ОСОБА_2 , за змістом якої із 1989р. по серпень 1992р. ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1 офіційно не працював.

Судом першої інстанції допитана як свідок ОСОБА_2 , яка пояснила, що акт складений зі слів сусідів. Окрім цього зазначила, що у 1989-1990 роках ОСОБА_1 часом приїздив у селище, а у 1993 переїхав до родини в АР Крим.

Відповідно до автобіографії, складеної 6 квітня 2019р. самим ОСОБА_1 , зазначається, що він у 1989р. переїхав в Україну, в Крим, с. Суботник Джанкойського району АР Крим, де працював різноробочим, що суперечить змісту довідки Новоолексіївської сільської ради Генічеського району від 30.09.2019р. № 3386, яка складена на підставі акту обстеження від 30.07.2019р., складений зі слів сусідів, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Пояснення зазначених свідків, суд визнав неналежним доказом, оскільки зазначена ним інформація непослідовна та суперечлива щодо відомого їм часу проживання ОСОБА_1 у смт Новоолексіївка.

Згідно додаткової інформації, наданої заступником селищного голови Новоолексіївської сільської ради Генічеського району з питань діяльності виконкому від 30.10.2019р., зазначається про відсутність документально підтвердженої реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в с. Новоолексіївка (а.с.6, 36, 37).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС від 09.09.202019р на території Херсонської області ОСОБА_1 зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться ( а.с.38).

Згідно довідки Маслівської сільської ради Джанкойського району АР Крим від 12 серпня 2013р. ОСОБА_1 постійно проживає в АДРЕСА_2 де зареєстрований із 1993р. по час видачі довідки. ( а.с.8).

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 зазначає про факт свого прибуття у 1989р. в смт Новоолексіївку Генічеського району Херсонської області та проживання у знайомого по АДРЕСА_1 до 1993р., а також теперішнє своє проживання за цією адресою, проте жодним чином не наводить правові підстави користування вказаним житловим приміщенням, зазначаючи, що власник цього житла помер.

За викладених обставин суд першої інстанції надав належну оцінку доказам та дійшов вірного висновку про те, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991р. не підтверджений належними і допустимими доказами, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

Не спростовують цей висновок суду доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку наданим довідкам, виданим Масловською сільською радою від 12.08.2013р., оскільки зміст останньої містить інформацію щодо постійного проживання на території АР Крим із 1993р., що не має юридичного значення для встановлення факту постійного проживання в України станом на 24.08.1991р.

Решта архівних довідок від 05.08.2017р.та 07.09.2017р., виданих органом місцевого управління, створеним та діючим в АР Крим у порядку не передбаченому законодавством України, а тому згідно ч.2-3 ст.9 ст. Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованих територій України» наявна в них інформація не створює правових наслідків щодо предмета дослідження у справі, яка розглядається.

Оскільки висновки суду першої інстанції підтверджені належними доказами та відповідають нормам матеріального права, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту судового рішення - 03.02.2020р.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ В.В.Майданік