Дата документу 10.08.2020 Справа № 321/4/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/4/20 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження № 22-ц/807/2081/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 04 червня 2018 року до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» надійшла заява про страхове відшкодування, складена Мелехом Д.О. від імені та в інтересах ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_3 , який за наданою заявником інформацією загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08 листопада 2017 року за участі автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В якості підтвердження обставин смерті ОСОБА_3 заявником було надано постанову слідчого СВ Михайлівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Єропудова Є.А., згідно з якою водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в районі перехрестя вул. Центральної та вул. Привітної в смт. Михайлівка, Запорізької області, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який згодом помер від отриманих тілесних ушкоджень в лікарні.

Звернення заявника було обумовлено тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно полісу № АК/3466430 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

18 жовтня 2018 року на користь ОСОБА_1 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило страхове відшкодування, розмір якого був письмово узгоджений з її представниками та становив 140000 грн.

Після здійснення страхового відшкодування ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» стало відомо, що постановою Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення №311/2437/1 було встановлено відсутність належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 , про який повідомлено страховику.

Вважав, що з огляду на відсутність документального підтвердження того, що травми ОСОБА_3 були отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого автомобіля, його дружина ОСОБА_1 не має правових підстав для отримання страхового відшкодування.

На підставі зазначеного просило суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в загальному розмірі 140000 грн., а також відшкодувати судові втрати.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність доказів факту настання дорожньо-транспортної пригоди, неправильне застосування норм ст.ст. 1187, 1193 ЦК України, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо пов`язаний з фактом настання страхового випадку, просило скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що зі змісту зазначеної постанови Василівського районного суду Запорізької області вбачається, що предметом розгляду було встановлення порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набула суму страхового відшкодування на законних підставах.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до полісу АК003466430 цивільно-правова відповідальність користувача транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (а.с. 4).

Згідно з постановою слідчого від 31 травня 2018 року було закрито кримінальне провадження №000461, внесене до ЄДРДР 10 листопада 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом загибелі велосипедиста ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якій вказала, що 08 листопада 2017 року її чоловік ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження в результаті ДТП за участі транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Також 22 травня 2018 року ОСОБА_1 подала до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 8-11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 листопада 2017 року Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 було погоджено в розмірі 140000 грн., що підтверджується страховим актом №ГО-12197/ЗП.Ж по договору страхування АК346430 від 21 квітня 2017 року (а.с. 17).

15 жовтня 2018 року між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» і ОСОБА_1 було укладено угоду про виплату страхового відшкодування в сумі 140000 грн. (а.с. 16).

Отримання ОСОБА_1 140000 грн. 19 жовтня 2018 року підтверджується відповідним платіжним дорученням №30763 від 19 жовтня 2018 року (а.с. 18).

Відповідно до постанови Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.а. 20-21).

За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

За приписами ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вказаних положень передбачена презумпція вини особи, яка завдала шкоду та її відповідальність незалежно від вини, за виключенням лише обставин непереборної сили та умислу потерпілого.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 цієї статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 22.1 ст. 22 цього Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком, відповідно до ст. 6 даного Закону, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з постановою слідчого СВ Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Єропудова Є.А. при розгляді матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2017 року за № 0000461, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено, що 08 листопада 2017 року приблизно о 15 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в районі перехрестя вул. Центральної та вул. Привітної в смт. Михайлівка, Запорізької області, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який в стані алкогольного сп`яніння рухався у зустрічному йому напрямку. В результаті даної ДТП, велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 294 від 13.11.2017 смерть ОСОБА_3 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепу та субдуральним крововиливом, яка ускладнилась розвитком набряку головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові етилового алкоголю не виявлено. У медичній документації (історії хвороби) наявний запис «алкоголь від 08.11.2017 року о 21.29, результат - 1,674 проміле» (а.с.5-6).

Досудове розслідування дійшло висновку про те, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало невиконання велосипедистом ОСОБА_3 вимог п. 1.1.4 Правил дорожнього руху України, в діях водія ОСОБА_4 відсутні порушення Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з подією ДТП, а виходячи з цього, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В той же час, експертом, при проведенні інженерно-транспортної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП №9-225 від 19.04.2018 року, зазначено, що в діях водія ОСОБА_4 є невідповідності вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.96 Правил дорожнього руху, що і знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху.

Зазначеною постановою кримінальне провадження, внесене до реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2017 року закрито на підставі п.2 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, постанова не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.

Примірник постанови направлено начальнику Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП .

З постанови судді Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року у справі №311/2437/18, якою позивач обґрунтовує позов та апеляційну скаргу, вбачається, що предметом розгляду є встановлення порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.20-21).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, зазначена постанова не може бути доказом того, що потерпілому ОСОБА_3 не було завдано шкоди його життю чи здоров`ю.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності саме складу адміністративного правопорушення, а не події, як про це стверджує позивач в апеляційній скарзі.

Факт події, а саме дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08 листопада 2017 року, під час якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в районі перехрестя вул. Центральної та вул. Привітної в смт. Михайлівка, Запорізької області, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , встановлено постановою слідчого СВ Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Є.А.Єропудова, яка не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.

Окрім того, ПрАТ «СК «Юнівес» не надано жодних доказів на підтвердження своїх посилань в апеляційній скарзі на обставини щодо доставлення ОСОБА_3 до лікарні та отримання ним травм.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 згідно з визначеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядком повідомила позивача про настання страхового випадку та звернулася з відповідною заявою. 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування у розмірі 140000 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 набула вказану вище суму страхового відшкодування на законних підставах, а тому відсутні підстави для її повернення згідно зі ст. 1212 ЦК України, та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова