20.01.2020 Справа № 363/1497/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній частковій власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2018 року звернулась до суду з позовом про виділ частки, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2010 року було визначено частки між співвласниками ОСОБА_7 - у розмірі 6/25, ОСОБА_4 - в розмірі 2/25, ОСОБА_3 - в розмірі 1/10, ОСОБА_1 - в розмірі 17/50 та ОСОБА_6 - в розмірі 6/25 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . В подальшому відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 16.09.2011 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 свою частку у розмірі 27/125 вказаного житлового будинку. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 19.10.2017 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 свою частку у розмірі 33/125 вказаного житлового будинку. Після вказаних дій співвласники житлового будинку мають такі частки: ОСОБА_1 - у розмірі 205/250, ОСОБА_4 - у розмірі 2/25, ОСОБА_3 - у розмірі 1/10 частини житлового будинку.

Позивач зазначає, що у 2015 році співвласниками даного житлового будинку були здійснені дії щодо виділення своїх часток в натурі, окрім відповідача. Позивач звернулась до відповідача з письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, як об`єктів права спільної часткової власності, однак відповідачем була залишена без розгляду, яка в подальшому всіляко уникала вирішення цього питання. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України.

На підставі викладеного, позивач просить суд виділити ОСОБА_1 в натурі 33/125 житлового будинку (квартиру № 1) по АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: 1-1 передпокій площею 7 кв.м., 1-2 коридор площею 8,0 кв.м., 1-3 коридор площею 7,0 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 21,7 кв.м., 1-5 кухня площею 5,4 кв.м., 1-6 санвузол площею 4,3 кв.м., 1-І веранда площею 10,8 кв.м., 5-4 житлова кімната площею 6,9 кв.м., всього: загальна площа 71,1 кв.м. у тому числі житловою площею 28,6 кв.м., та допоміжні господарські споруди, ганок, козирок, каналізаційні споруди № І-ІІ. Виділити ОСОБА_1 в натурі 17/50 житлового будинку (квартиру № 4) по АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень:4-1 коридор площею 4,8 кв.м., 4-2 кухня площею 13,6 кв.м., 4-3 санвузол площею 4,0 кв.м., 4-4- шкаф площею 0,5 кв.м., 4-5 житлова кімната площею 9,8 кв.м., 4-6 житлова кімната площею 7,2 кв.м, 4-7 житлова кімната площею 12,2 кв.м., 4-8 кладова площею 3,9 кв.м., 4-9 житлова кімната площею 29,8 кв.м., ганок, козирьок, балкон, сходи, всього: загальна площа 85,5 кв.м., житлова площа 58,7 кв.м. та допоміжні господарські споруди: «З» - навіс, «Ж» - навіс, «Д» - погріб, № І тротуар, № IV каналізаційна споруда, № 1,2,5,7,8 огорожа. Виділити ОСОБА_1 в натурі 27/125 житлового будинку (квартиру № 5) по АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: 5-1 коридор площею 8,7 кв.м., 5-2 санвузол площею 3,4 кв.м., 5-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 5-5 кухня площею 9,2 кв.м., всього загальна площа 37,7 кв.м, житлова площа 16,4 кв.м., а також «Б» - сарай.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 52-53).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2019 року по даній справі в порядку статті 53 ЦПК України залучено третю особу - ОСОБА_3 (а.с.70).

08.08.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі , вважає їх безпідставними та недоведеними, оскільки позивачем не надано жодних доказів порушеного права позивача, не доведено, що позивач зверталась до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку. Крім того, наголошує, що долучені позивачем докази не дають можливості встановити чи буде частка виділена позивачу окремою площею, яка буде ізольованою від приміщення ОСОБА_1 та яка буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення; чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові квартир. Зазначила, що надані позивачем докази датовані кінця 2015 року, а за такий проміжок часу співвласники могли здійснити переобладнання будинку, добудову чи іншу реконструкцію, у зв`язку з цим можуть мати іншу площу будинку, ніж вказана позивачем в документах. А тому просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.81-83).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.10.2019 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі, виділити в натурі належні їй частки житлового будинку на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечила проти позовних вимог позивача, посилаючись на додані нею пояснення, які є в матеріалах справи. Просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні третя особа - ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить трьом співвласникам, які мають такі частки:

- ОСОБА_1 належить частка в розмірі 205/250, яка включає наступне майно інвентаризаційною вартістю 267 086 грн.: 4-1- коридор площею 4,8 кв.м., 4-2 кухні, площею 13.6, кв.м., 4-3 санвузол площею 4,0 кв..м., 4-4 шафа площею 0,5 кв.м., 4-5 житлова кімната площею 9,8 кв.м., 4-6 житлова кімната 7,1 кв.м., 4-7 житлова кімната площею 12,0 кв.м., 4-8 кладова площею 3,9 кв.м., 4-9 житлова кімната площею 29,8 кв.м., 5-1 коридор площею 8,7 кв.м., 5-2 санвузол площею 3,4 кв.м., 5-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 5-4 житлова кімната площею 6,9 кв.м., 5-5 кухня площею 9,2 кв.м., ганок, козирок, балкон, сходи, 1-1 передпокій площею 7,0 кв.м., 1-2 коридор площею 8,0 кв.м., 1-3 коридор площею 7,0 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 217 кв.м., 1-5 кухня площею 5,4 кв.м., 1-6 санвузол площею 4,3 кв.м., 1-І веранда площею 10,8 кв.м., ганок, козирок, всього: загальна площа 194,3 кв.м., житлова - 103,7 кв.м., а також «Б» - сарай, «З» - навіс, «Ж» - навіс, «Д» - погріб, № 1 - тротуар, № ІІ, ІІІ, ІУ каналізаційна споруда, № 1, 2, 5, 7, 8 - огорожа;

- ОСОБА_4 належить частка у розмірі 2/25, яка включає наступне майно: 2-1 житлова кімната площею 12,7 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 14.8 кв.м., 2-ІУ тамбур площею 5,9 кв.м., всього: загальна площа 33,4 кв.м., житлова площа - 27,5 кв.м.;

- ОСОБА_3 належить частка у розмірі 1/10 майна, яка включає: 3-1 житлова кімната площею 34,3 кв.м., 3-ІІІ площею 11,6 кв.м., № 3, 4, 6 огорожа, всього: загальна площа 45,9 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м.

Вказані вище обставини підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2010 року (а.с. 6-7); договором дарування частини житлового будинку від 16.09.2011 року (а.с. 9-10); договором даруванням частини житлового будинку від 19.10.2017 року (а.с. 11-12); технічним паспортом на житловий будинок від 31.12.2015 року (а.с. 14-29); висновками щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (30-31); рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 19.11.2015 року «Про присвоєння поштової адреси» (а.с. 32-34).

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі № 6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем в якості доказу висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29.10.2015 року № 1008 та від 04.11.2015 року № 1025 судом не береться до уваги, оскільки такі висновки не дають можливості встановити чи буде частка виділена відповідачу, у разі задоволення прозову, окремою площею, ізольованою від приміщення позивача, чи буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові квартир.

Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці в АДРЕСА_1 , можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування.

Клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості виділу в натурі частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями, які належать позивачу, позивачем у ході розгляду справи не заявлено.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом, в той час як позивач не скористалася своїм правом на проведення будівельно-технічної експертизи, не подала належних та достатніх доказів, щодо можливості виділу належної частки позивачу в житловому будинку.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено можливості виділу в натурі 33/125 частини з житлового будинку (квартира № 1), 17/50 частини житлового будинку (квартира № 4 ); 27/125 частини житлового будинку (квартира № 5) з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 181, 183, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (РНОКПП в матеріалах справи відсутній, АДРЕСА_1 ).

Третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП в матеріалах справи відсутній, АДРЕСА_7 )

Повний текст рішення складено 30.01.2020 року.

Суддя О.Д. Рудюк