провадження № 88-ц/812/4/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 вересня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/1583/15-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Біляєвої В.М.

за участі: представника відповідача Резуненка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження

заяву

ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 ,

про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області, ухваленого 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В., Темнікової В.І., в приміщенні цього ж суду,

у цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення, за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося із позовом, який в подальшому уточнило, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2016 року провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 закрито.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог. Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 133,2 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м. без надання іншого житлового приміщення.

12 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду залишив вказане рішення суду без змін.

В липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Заявник зазначав, що при розгляді Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду цивільної справи № 490/1583/15-ц було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року по справі 490/12341/13-ц звернено стягнення на вищевказане нерухоме майно і надано банку право на продаж вказаної квартири з отриманням будь-яких документів для укладення договору купівлі-продажу.

Проте 27 травня 2020 року при перегляді вказаного рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року скасував. В задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

Посилаючись на те, що підставою для ухвалення рішення про виселення відповідачів по даній справі (№ 490/1583/15-ц) стали судові рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки по справі № 490/12341/13-ц, зокрема рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2018 року, які скасовані Верховним Судом 27 травня 2020 року, заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року по справі № 490/1583/15-ц про виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення за нововиявленими обставинами і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року (далі ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з абзацом першим частини 13 статті 33 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах" та від 28 вересня 2018 року № 297/2018 "Про переведення суддів", ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий - Миколаївський апеляційний суд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що заява може бути задоволена з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовував свої позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 , наявністю судових рішень по справі 490/12341/13-ц про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно, зокрема, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року, зміненого в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки та початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог банку суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані судові рішення про звернення стягнення на спірну квартиру є підставою для виселення відповідачів з цієї квартири за правилами статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Між тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року вказане рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року скасовано за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2018 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки та початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації змінено та зазначено спосіб звернення стягнення шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною для його подальшої реалізації у розмірі 2 885 025 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року скасовано. В задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 423 ЦПК України, яка діє на час розгляду справи в апеляційному суді, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

За частиною 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду

За такого, колегія суддів вважає, що наслідком скасування рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року по справі 490/12341/13-ц, яке стало підставою для ухвалення рішення апеляційного суду, яке переглядається по даній справі, є скасування цього рішення з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (далі Постанова Пленуму № 4), у разі скасування у зв`язку з нововиявленими обставинами ухваленого судом апеляційної або касаційної інстанції нового рішення справа розглядається ними на загальних підставах за раніше поданими апеляційними або касаційними скаргами.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, а рішення суду першої інстанції має бути змінено з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову банку про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення суд першої інстанції виходив з того, що банком не здійснені заходи, передбачені статтею 40 Закону України «Про іпотеку», щодо направлення відповідачам досудової вимоги про виселення, а матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами такої вимоги. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Однак не з усіма висновками суду можна погодитись.

Відповідно до частини 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку», в редакції Закону, яка діяла на момент укладення ОСОБА_1 кредитного договору та договору іпотеки, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги про виселення відповідачів за правилами статті 40 Закону України «Про іпотеку», ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на наявність рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2016 року, зміненого в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки та початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року.

Між тим, як зазначалось вище, вказані судові рішення про звернення стягнення на спірну квартиру скасовані в порядку касаційного перегляду, та Верховним Судом ухвалено нове судове рішення про відмову банку у зверненні стягнення на цю квартиру.

За такого, підстави для виселення відповідачів із спірної квартири, на які посилався банк в позовній заяві, відсутні. А тому такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з недоведеності позивачем направлення відповідачам досудової вимоги про виселення, а також відсутності доказів проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, рішення підлягає зміні відповідно до положень пунктів 2, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, в частині підстав відмови в позові, з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 382 423, 429 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2016 року змінити в частині підстав відмови в позові, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді В.В. Коломієць Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.