УХВАЛА

15 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 128/2728/15-ц

провадження № 61-12230ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки недійсним, виключення з державного реєстру іпотек запису про обтяження іпотечного майна, зняття заборони відчуження майна,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2020 року, здана до поштового відділення зв`язку 12 серпня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України. Крім того, касаційна скарга не була оплачена судовим збором.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просила поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови отримала 24 січня 2020 року, в підтвердження чого надала конверт поштової кореспонденції. Крім того, зазначала, що з 11 лютого по 17 лютого 2020 року знаходилась на стаціонарному лікуванні, а з 17 лютого 2020 року по 23 лютого 2020 року продовжувала лікуватися вдома, в підтвердження чого надала довідку медичного центру «Статус» від 17 лютого 2020 року. Також, зазначала, що не мала можливості вчасно звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано надати до суду касаційної інстанції інші докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 897 грн 60 коп.

У вересні 2020 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги № 20 від 08 вересня 2020 року в розмірі 3 897 грн 60 коп. та клопотання, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що з 24 січня по 07 лютого 2020 року знаходилась на лікуванні в амбулаторному режимі, в підтвердження чого надає довідку товариства з обмеженою відповідальністю «Оксфорд Медікал-Вінниця» № 13/980 від 08 лютого 2020 року. Крім того, зазначає, що з 11 лютого по 17 лютого 2020 року знаходилась на стаціонарному лікуванні, а з 17 лютого 2020 року по 23 лютого 2020 року продовжувала лікуватися вдома. Також, зазначає, що не мала можливості вчасно звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину.

Частиною третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно відбитку поштового штемпеля на конверті апеляційного суду, доданого до касаційної скарги, вбачається, що заявник 24 січня 2020 року отримала копію постанови Вінницького апеляційного суду від 14 січня 2020 року.

Отже, ОСОБА_1 мала право звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на судові рішення протягом тридцяти днів з дня вручення їй копії постанови апеляційного суду, тобто до 24 лютого 2020 року.

Посилання заявника на те, що, відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Оксфорд Медікал-Вінниця» № 13/980 від 08 лютого 2020 року вона з 24 січня по 07 лютого 2020 року знаходилась на лікуванні в амбулаторному режимі, та довідки медичного центру «Статус» від 17 лютого 2020 року вона знаходилась з 11 лютого по 17 лютого 2020 року на стаціонарному лікуванні, а з 17 лютого 2020 року по 23 лютого 2020 року продовжувала лікуватися вдома, можуть бути визнані поважними причинами пропуску процесуального строку, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами.

Проте, посилання заявника на те, що вона не мала можливості вчасно звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у зв`язку із запровадженням на території України карантину, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» карантин на усій території України установлено з 12 березня 2020 року, тобто, після 24 лютого 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_1 мала змогу звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на судові рішення та клопотанням про поновлення процесуального строку на оскарження в період з 24 лютого (дня одужання) до 12 березня 2020 року (дня початку карантину).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень

у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявнику необхідно направити до суду касаційної інстанції докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень в період з 24 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року, до 05 жовтня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть передбачені законом наслідки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Жданова