Справа № 149/683/20
Провадження № 22-ц/801/1442/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуСправа № 149/683/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення нарахованих процентів за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення нарахованих процентів за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 03.10.2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 229-Ф/08. 16.03.2011 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно до якого Банк на умовах передбачених Кредитним договором, відкрив позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 132 796, 29 грн. на строк з 17.03.2011 року по 02.10.2015 року зі сплатою за користування кредитними коштами з 15,5% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені договором 20,5 % річних.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, 03.10.2008 року банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки № 229, а 16.03.2011 року додаткову угоду по даному договору.

За період з 25.06.2014 року по 23.03.2020 року банком нараховані проценти за користування кредитними коштами, на залишок простроченої заборгованості за кредитом у сумі 85 928,64 грн.

Оскільки позичальник не виконала належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту банк просив стягнути нараховані проценти за користування кредитними коштами.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення нарахованих процентів за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам в повній мірі.

Судом встановлено, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанку» та ОСОБА_1 укладено кредитний договорі № 229-Ф/08 від 03.10.2008 року (а.с.4-10).

16.03.2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанку» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 03.10.2008 року № 229-Ф/08, відповідно до якого ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанку» відкрито ОСОБА_1 мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 132 796, 29 грн. на строк з 17.03.2011 року по 02.10.2015 року зі сплатою за користування кредитом коштами з 15,5% річних, а за користування кредитними коштами, що неповернуті в терміни, передбачені договором 20,5 % річних.(а.с.11-17)

Відповідно до п.3.5.1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03.10.2008 року № 229-Ф/08 проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування нараховуються на залишок строкової заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом або до дня перенесення кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості.

Проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором, нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом (п. 3.5.2 кредитного договору).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2014 року у справі № 149/2185/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованість за договором станом на 24.06.2014 року в розмірі проценти - 848 грн 78 коп., кредит - 73 218 грн 76 (сімдесят шість) коп., а всього 74 067 грн 54 (п`ятдесят чотири) коп. (а.с.24)

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 229-Ф08 від 03.10.2008 року заборгованість за основним боргом за період з 25.06.2014 року по 23.03.2020 року становить 85 928, 64 грн (а.с.25-28).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Зазначене також узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені законом проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до умов кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, про що свідчить звернення банку у серпні 2014 року з позовом до суду про дострокове солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 74 067,54 грн.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором.

Рішення суду про стягнення заборгованості змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Як встановлено вище, рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2014 року у справі № 149/2185/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованість за договором станом на 24.06.2014 року в розмірі 74 067 грн 54 (п`ятдесят чотири) коп.

Враховуючи те, що є рішення суду про стягнення боргу, правовідносини сторін за кредитним договором припинилися, отже, нараховані банком за період з 25 червня 2014 року по 23 березня 2020 року проценти стягненню не підлягають.

Якщо у рішенні суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ця заборгованість указана у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Проте банк не заявив вимоги про стягнення сум відповідно до частини другої статті 625 ЦК України .

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що після пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості й ухвалення рішення суду про стягнення всієї суми боргу, кредитний договір припинив свою дію, тому позивач втратив можливість нараховувати та стягувати з відповідачів проценти за користування кредитними коштами.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук