Справа № 636/906/20
Провадження № 2/636/985/20
28 серпня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Селеверстової Л.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк ( далі -АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.12.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5971,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця(щомісячний платіж). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.
Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання грошового зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути на свою користь вказану заборгованість за кредитом та судовий збір в сумі 2102 грн., сплачений за подання позовної заяви.
Позивач також просив розглянути справу за відсутністю свого представника та у разі неявки відповідача ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надала.
У зв`язку із зазначеним та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5971,69 грн. на строк 12 місяців з 12.12.2015 року по 31.12.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5971,69 грн. в обмін на зобов`язання позикодавця по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1.5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені у заяві , Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 525,38 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат відповідно до умов та правил. Останнім строком погашення заборгованості є 31.12.2016 року. Датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї Генеральної угоди. Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карту відповідно до умов пункту 2.1. Генеральної угоди (п.2.3).
Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення правопорушення. Заборгованість по кредиту , починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 877.14 грн.
Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту останній виплачує Банку пеню, розмір якої визначений в Умовах і правилах за кожен день прострочення.
Позичальник ОСОБА_1 своїм підписом у Генеральній угоді підтвердила факт надання їй банком повної інформації умов кредитування, зокрема процентної ставки, сумі, на яку може бути виданий кредит, орієнтованої сукупної суми виданого кредиту, варіантах повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх об`єму(а.с.5).
Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором
Суд не може повністю погодитись з такими розрахунками, виходячи з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з тексту Генеральної угоди сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом в сумі 525,38 грн. за кредитом, який наданий на 12 місяцв - до 31.12.2016 року включно. Тому у межах строку кредитування до 02.01.2017 року (п.1.3.1) відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця (пункт 2.1 Генеральної угоди). Починаючи з 02.01. 2017 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
В своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ( провадження № 14-10 цс 18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України суд має враховувати ці висновки під час розгляду справи.
З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитним договором в порядку вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, АТ «Приватбанк» не заявлялося, а суд відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи лише в межах заявлених вимог.
Суд вважає, що з позичальника ОСОБА_1 , крім заборгованості за наданим тілом кредиту в розмірі 4481,27 грн., слід стягнути проценти за користування кредитом в сумі 383,87 грн., нарахованих банком за час визначеного договором строку кредитування (а.с. 3), задовольнивши вимоги банку в частині стягнення процентів по кредиту частково.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається з тексту Генеральної угоди, підписаної її сторонами, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені саме у зазначеному в документах розмірі та порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді справи.
Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача за вказаною Генеральною угодою заборгованості за пенею в сумі 4053,20 грн. не грунтуються на законі та матеріалах справи, і в задоволенні цих вимог слід відмовити.
Між тим відповідно до вимог пункту 2.2 Генеральної угоди її сторони обумовили сплату позичальником штрафу в сумі 877,14 грн. у випадку порушення останнім умов погашення кредиту. Тому зазначена сума штрафу підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Згідно з ч.6 ст. 81ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаною Генеральною угодою в сумі 5742,28 грн. , яка складається з наступного: 4481,27 грн. - заборгованість з кредитом; 383,87грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 12.12.2015 року по 31.12.2016 року та штраф в сумі 877,14 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1086,68 грн., стягуючи їх з відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 611, 612,1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України
Повне рішення складено 07 вересня 2020 року.
Суддя: