Справа № 175/2352/17
Провадження № 2/175/974/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.,

за участю секретаря Сапай О.Г.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 треті особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Тетяна Миколаївна, орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, під час розгляду справи позивач позовні вимоги уточнила, в обґрунтування яких зазначила, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.1945 року. Після реєстрації шлюбу 25 грудня 1982 року її прізвище стало ОСОБА_7 . Її батькові ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок (домоволодіння) від 16.10.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів №163/6 від 29.06.1990 року, належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Так як її батьки збудували вказане домоволодіння в період шлюбу, то воно належало їм на праві спільної сумісної власності і їх частки були рівними, кожному належало по 1/2 його частині. Домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: А-житлового будинку, А'- житлової прибудови - житловою площею 27,3 кв.м, загальною лею -54,2 кв.м, Б - сараю, Л-кухні, В - вбиральні, Г - погрібу та споруд: 1-колодязя, 2 -хвіртки, 3 - воріт, 4-5 - парканів, 6- замощень, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим за станом на 13.03.1989 року.

Також батькові на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН №006874 належала земельна ділянка площею 0,35 га за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,10 га - під особисте підсобне господарство. Її батько ОСОБА_8 склав заповіт ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким все своє майно заповів своєму овнукові, а її племіннику, ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . На момент смерті батька з ним проживала його дружина, а її мати ОСОБА_6 , та внук ОСОБА_9 . Незалежно від змісту заповіту її мати ОСОБА_6 мала право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог ст. 535 ЦК України (1963 р.). На момент смерті батька було 3 спадкоємці за законом: її мати ОСОБА_6 , вона - ОСОБА_1 та її племінник ОСОБА_9 на частку своєї покійної матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, обов`язкова частка у спадщині її матері склала (1/2:3= 1/6 х2/3) 1/9 частину спірного домоволодіння. Після смерті батька ОСОБА_5 частки співвласників в праві ясності на домоволодіння АДРЕСА_1 склали: ОСОБА_6 - (1/2 +1/9) 11/18 часток; ОСОБА_9 - (1/2 - 1/9) 7/18 часток. Правовстановлюючі документи - з домоволодіння її мати та її племінник не отримували.

Обов`язкова частка її матері ОСОБА_6 в праві власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 склала (1:3x2/3) 2/9 частки.

Після смерті її батька стан здоров`я її матері ОСОБА_6 став погіршуватися, їй важко було поратися по господарству. До 2006 року в спірному будинку мешкала дружина її племінника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , яка практично домашнім господарством не займалася. А на початку 2007 року ОСОБА_11 покинула її племінника та малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так як племінник працював та не мав можливості доглядати свою малолітню доньку ОСОБА_12 та її матір, а свою бабусю ОСОБА_6 , а також поратися по господарству, вона в лютому 2007 року перейшла проживати до своєї матері та племінника в будинок АДРЕСА_1 . Стан здоров`я її матері ОСОБА_6 постійно погіршувався, з червня - липня 2007 року вона потребувала постійного догляду, так як не могла самостійно себе обслуговувати. Померла її мати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті матері вона ще деякий час залишалася проживати в спірному домоволодінні та доглядала за дитиною свого племінника ОСОБА_10 . А після того, як він створив іншу сім`ю, вона повернулася в свій будинок. Факт її проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 в судовому засіданні підтвердять свідки. Згідно ч. З ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вона від спадщини не відмовлялася. Її племінник ОСОБА_13 визнавав її право на частку в праві власності на домоволодіння після смерті її матері ОСОБА_6 .

Їхні частки з племінником ОСОБА_14 . після смерті матері в праві власності на домоволодіння були рівними, кожний успадкував по (11/18:2) 11/36 часток спірного домоволодіння. Вартість цієї частки складає 53 010,83 грн. Також вони в рівних частках успадкували земельну ділянку, кожному належить по 2/9:2) 1/9 частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість земельної ділянки приблизно складає 90 000 грн., а вартість 1/9 її частки 10 000 грн. Її племінник ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкоємцями після його смерті є його неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном якої є ОСОБА_3 , та дружина племінника ОСОБА_2 , яка подала заяву про прийняття спадщини. Вона звернулася до нотаріуса з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 квітня 2017 року приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кудрявцевої Т.М. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері в зв`язку з тим, що відсутній факт прийняття нею спадщини. При таких обставинах вона змушена звернутися до суду.

Просить суд встановити факт її - ОСОБА_1 постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент її смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 11/36 часток домоволодіння 56, яке в цілому складається: А- житлового будинку, А'- житлової прибудови - житловою площею 27,3 кв.м, загальною площею -54,2 кв.м, Б - сараю, Л-кухні, В - вбиральні, Г - погрібу та споруд: - колодязя, 2 - хвіртки, 3 - воріт, 4-5 - парканів, 6- замощень, по АДРЕСА_1 . Визнати за нею - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/9 частину земельної ділянки площею 0,35 га (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, під особисте підсобне господарство 0,10 га) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН №006874, виданого 16 серпня 1996 року та зареєстрованого за №7612, ОСОБА_5 .

Не погодившись з позовними вимогами відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому позов вважає надуманим та абсолютно безпідставним тому, що позивач через 10 років після смерті своєї матері раптом згадав про те, що приймав спадщину, а заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини подати забув. Проживання в сусідньому будинку не можна вважати проживанням спільно зі спадкодавцем. За письмовими показами свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на момент смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та проживала за адресою: АДРЕСА_4 , проживала не в будинку своєї матері, а за своєю зазначеною вище адресою, тобто в сусідньому будинку номер 54, який знаходиться поруч з АДРЕСА_1 , в якому померла її матір. Свідки також підтверджують, що померла ОСОБА_6 , не потребувала за собою ніякого догляду та практично до дня своє смерті сама себе обслуговувала. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-ІУ передбачено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. За змістом вказаної норми місцем проживання особи є її місце реєстрації за певною адресою. Позивач надав в суд документи (довідки відповідного органу, що здійснює реєстраційний облік) від 23.06.2017 року згідно яких він не був зареєстрований (або за старим законодавством прописаний) за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 29 ЦК України (в поточній редакції від 02.09.2014 р.) «місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово». Згідно до абзацу 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-ІУ в редакції за період з 11.12.03 року по 02.09.2014 р. «місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Позивач не звертався в орган реєстрації з приводи реєстрації місця проживання або місця перебування в будинку своєї матері на час відкриття спадщини. Згідно до абзацу 7 статті 3 того ж закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Її правова позиція щодо неприйняття спадщини Позивачем находить підтвердження, зокрема і в листі ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно до якого факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може бути встановлений судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Тобто якщо б позивач не мав ніякої реєстрації місця проживання на момент смерті спадкодавця він (за наявності існування інших реальних доказів) міг би розраховувати на те, що якийсь час проживав постійно в певному місці.

Ухвалою суду від 21 липня 2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року здійснено перехід з судового розгляду у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті.

Представник позивача ОСОБА_18 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що зі свідчень свідків вбачається, що позивач дійсно проживала разом з матір`ю на день її смерті, оскільки мати потребувала постійного догляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_19 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки позивач не надала жодного доказу її проживання разом з матір`ю на день смерті, свідки надали пояснення, що ОСОБА_7 здійснювала догляд за матір`ю, а не підтверджували факт її проживання з матір`ю на день смерті.

Відповідач ОСОБА_4 , 2001 року народження, яка під час розгляду справи стала повнолітньою, в судове засідання не з`явилася, але надавала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу розглядати без її участі та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В матеріалах справи є заява від приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевої Тетяни Миколаївни про розгляд справи без її участі

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що позивачка не проживала зі своєю матір`ю, а проживала поряд. ОСОБА_20 не потребувала догляду, оскільки до останнього ходила по вулиці, дворі, навіть поралась по господарству.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснювала, що стан здоров`я ОСОБА_22 був такий, що необхідно було доглядати за нею. ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснювала, що матір позивачки її хрещена матір. Знає, що позивачка завжди доглядала за своїми батьками. На час смерті матері проживала разом з нею, доглядала її. В сусідній хаті проживала сім`я ОСОБА_24 . Коли мати померла вона її поховала.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю в одному будинку, в якому проживав ще її племінник.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснювала, що у ОСОБА_22 стан здоров`я був дуже тяжкий, вона потребувала стороннього догляду. За нею доглядала позивачка. ОСОБА_1 проживала на два будинки.

Письмові пояснення свідків відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_17 , ОСОБА_15 (а.с.106, 107), суд не приймає до уваги та не вивчає, оскільки свідки не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, у зв`язку з їх неявкою в судове засідання та відмовою представника відповідача від їх допиту.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.17).

Згідно заповіту від 05.01.1984 року посвідченого секретарем виконкому Олександрівської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району і області Милостивою А.Л., реєстровий №1, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів все своє майно онуку ОСОБА_9 . (а.с.16).

Після його смерті відкрилася спадщина на: - жилий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 від 16.10.1990 року, що належав йому на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів №163/6 від 29.06.1990 року; - земельну ділянку площею 0,35 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,10 га - під особисте підсобне господарство, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН №006874.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, №3 від 22.06.2017 року, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_27 , зареєстрували шлюб 09 вересня 1945 року.

На підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_27 .

Крім того, на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_6 мала право на обов`язкову частку у спадщині, згідно вимог ст.. 535 ЦК України (1963 р.), непрацездатна дружина, померлого успадковує, незалежно вiд змiсту заповiту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємствi за законом (обов`язкова частка). При визначеннi розмiру обов`язкової частки враховується i вартiсть спадкового майна, що складається з предметiв звичайної домашньої обстановки i вжитку.

Отже, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відкрилася спадщина на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями (у спільній сумісній власності подружжя) та земельної ділянки.

Потенційними спадкоємцями після його смерті були дружина - ОСОБА_6 , донька ОСОБА_28 , онук - ОСОБА_9 (на частку своєї померлої матері відповідно до ч.2 ст.529 ЦК України 1963).

З урахуванням заповіту спадкодавця, ОСОБА_6 мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка на 1/9 частину будинку та 2/9 частини земельної ділянки.

Спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 прийняла, так як на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.21), але спадкові права на обов`язкову частку не оформила.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 (а.с.17 на звороті).

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, як спільно нажите майно подружжя +1/9 частина будинку обов`язкова частка у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а разом 11/18 частини житлового будинку та 2/9 частини земельної ділянки.

В судовому засідання було досліджено спадкову справу №17/2017 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 .

Спадкоємцем першої черги за законом (ст.1261 ЦК України) після смерті ОСОБА_6 є позивач, донька ОСОБА_28 та за правом представлення на частку своєї померлої матері (ст. 1266 ЦК України), її онук - ОСОБА_9 .

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.18). Спадкоємцями після його смерті є: донька ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_2 . В судовому засіданні було оглянуто спадкову справу після смерті ОСОБА_10 .

Позивач ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається з довідки виданої виконкомом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.21), ОСОБА_6 із 05.10.1977 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки виданої виконкомом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.22), разом з ОСОБА_6 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_9 , 1969 р.н., ОСОБА_11 , ОСОБА_4 . ОСОБА_11 колишня дружина ОСОБА_10 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Таким чином, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 проживала по сусідству з донькою ОСОБА_1 .

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За нормою ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Таким чином підставою вважати спадкоємця таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України є факт саме постійного його проживання із спадкодавцем на момент смерті останнього, а не факт тимчасового перебування.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.04.2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що відсутній факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , яка не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також фактично не прийняла спадщину, так як не проживала та не була зареєстрована разом з померлою за однією адресою на день смерті.

У позовній заяві позивач посилається на те, що її мати ОСОБА_6 потребувала догляду її племінник ОСОБА_9 , який проживав разом з матір`ю та своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2001 р.н., працював та не мав можливості доглядати як за матір`ю, так і за донькою, тому вона в лютому 2007 року перейшла проживати до матері за адресою: АДРЕСА_1 і проживала там по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з матір`ю, а відтак фактично прийняла спадщину.

На підтвердження зазначеного факту, заявник посилається на покази свідків.

Однак із пояснень допитаних в ході розгляду справи свідків не вбачається, що позивач постійно проживала із спадкодавцем, вказували, що ОСОБА_1 дійсно здійснювала догляд за матір`ю, але проживала по-сусідству.

У п. 1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №-296/5 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України. Фізична особа може мати декілька місць проживання, у цьому разі місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Зокрема, за положеннями п.3.22 п.3 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Доказом проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, покази свідків та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідної довідки позивачем надано суду не було.

В листі Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач на обґрунтування своїх вимог не надала жодного доказу, який би свідчив про те, що вона дійсно на час відкриття спадщини постійно проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно копії паспорта заявник з 01.12.2084 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , інших переконливих доказів позивачем суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем слід відмовити.

Позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, у задоволенні якої відмовлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст..ст. 29, 1216, 1217, 1261, 1266, 1268, 1270, Цивільного кодексу України ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 треті особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцева Тетяна Миколаївна, орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік