Дата документу 16.09.2020 Справа № 310/3332/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/3332/19Головуючий у 1-й інстанції Морока С.М. Повний текст рішення складено 18.02.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/1687/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності,

та за зустрічним позовом територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3-8), в якому просив:- встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , - та визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 16 вересня 1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 29.11.2017). Інших спадкоємців у померлої не має.

За життя ОСОБА_2 набула право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 30,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 03 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрованим в реєстрі за №139.

ОСОБА_2 була вже літньою жінкою та потребувала постійного догляду, через ці обставини він став постійно проживати з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Згодом, після укладення договору міни від 03.02.2017 проживав з мамою і продовжує проживати до цього часу за адресою: АДРЕСА_1 , цей факт підтверджується актом про фактичне проживання від 18.01.2019. Вище вказана квартира є єдиним житлом позивача.

Згідно із положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

При зверненні позивача до нотаріуса щодо подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому в усній формі було роз`яснено що, оскільки ним не надано документів на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в його паспорті громадянина України відсутня відмітка про його реєстрацію на день смерті матері в квартирі, в якій вона була зареєстрована, по АДРЕСА_1 , то йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_2 .

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як стало відомо позивачу, в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області знаходиться заява Бердянської міської ради, заінтересовані особи ОСОБА_1 та Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, справа №310/657/19. Таким чином, виник спір стосовно майна, а саме квартири по АДРЕСА_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Морока С.М. (а.с. 20).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 26) відкрито провадження цій у справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У липні 2019 року Бердянська міська рада звернулась до суду із вищезазначеним зустрічним позовом до ОСОБА_1 (а.с. 124-64), в якому просила визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_2 у вигляді однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову рада зазначала, що у відповідності до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 29.11.2017 Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, померла ОСОБА_2 , про що 29.11.2017 складено відповідний актовий запис №1882.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.07.2019 №173311897, померла була власником однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З листа Бердянської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.10.2018 №3447/01- 16 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 будь-які спадкоємці померлої до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області не зверталися, заповіти від імені ОСОБА_2 Бердянською державною нотаріальною конторою не посвідчувалися.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року у справі ЄУН №310/7713/18 позовну заяву ОСОБА_1 (син померлої) до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду.

Таким чином, станом на сьогоднішній день, спадщину після смерті ОСОБА_2 у визначені законом строки жодна особа не прийняла.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 75) вищезазначений зустрічний позов прийнятий до розгляду у цій справі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року (а.с. 130-136) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Бердянської міської ради Запорізької області про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_2 у вигляді однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Бердянська міська рада Запорізької області у своїй апеляційній скарзі (а.с. 155-170) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області відмовити в повному обсязі; задовольнити зустрічний позов Бердянської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 172).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 04 червня 2020 року (а.с. 192), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 194), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом), а також відпустки судді-доповідача у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року включно (а.с. 207).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, якій набрав чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 233) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення заяви представника Бердянської міської ради Запорізької області Михайленка Д.В. (а.с. 216-222).

Учасники цієї справи своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 16 вересня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 198-203, 208-215, 225) всі учасники цієї справи, окрім представника Бердянської міської ради Запорізької області - Михайленка Д.В. (а.с. 218-220), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подали.

Навпаки, третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора, подала апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи апеляційним судом за відсутністю її представника (а.с. 204-205).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки ОСОБА_1 та представника Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяву нотаріальної контори задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_1 та представника нотаріальної контори, як третьої особи, за присутністю представника Бердянської міської ради Запорізької області - Михайленка Д.В. (а.с. 218-220) в режимі відеоконференції.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Бердянської міської ради Запорізької області - Михайленка Д.В., якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що рада зі свого боку не може надати суду у матеріали цієї справи покази будь-яких свідків чи акти будь-яких установ на підтвердження того, де саме фактично проживав ОСОБА_1 на день смерті своєї матері, щоб спростувати покази свідків та акти зі сторони ОСОБА_1 , якими підтверджується факт постійного проживання останнього на день смерті спадкодавця (матері) з останньою за однією адресою, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Бердянської міської ради Запорізької області у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області у цій справі, керувався ст. ст. 10-12, 78-81, 193, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1223, 1261-1265, 1270, 1299 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності первісних позовних вимог позивача ОСОБА_1 та, відповідно, відсутності підстав для задоволення зустрічного позову територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В силу положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців він не заявив про відмову від неї.

Із роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З листа Бердянської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.10.2018 №3447/01- 16 (а.с. 66) судом першої інстанції було правильно встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , будь-які спадкоємці померлої до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області не зверталися, заповіти від імені ОСОБА_2 Бердянською державною нотаріальною конторою не посвідчувалися.

Із листа приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. (а.с.102) судом першої інстанції було правильно встановлено, що при зверненні 21.08.2018 позивача ОСОБА_1 до нотаріуса щодо подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому в усній формі було роз`яснено що, оскільки ним не надано документів на підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в його паспорті громадянина України відсутня відмітка про його реєстрацію на день смерті матері в квартирі, в якій вона була зареєстрована по АДРЕСА_1 , то йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що 31.01.2019 року Бердянська міська рада Запорізької області звернулась до Бердянського міськрайонного суду, заінтересовані особи ОСОБА_1 та Бердянська державна нотаріальна контора, з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_2 (справа №310/657/19 а.с. 41-42), яка була залишена судом без розгляду ухвалою від 04 липня 2019 року (а.с. 73) на підставі того, що по справі виник спір про право стосовно майна, а саме квартири по АДРЕСА_1 , який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто виник спір про право.

З огляду на всі обставини, ОСОБА_1 і звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на вище вказану квартиру.

Встановлення зазначеного факту має для позивача юридичне значення, оскільки він матиме право на отримання спадщини.

Згідно із свідоцтвом про народження (повторне) НОМЕР_4 від 16.05.2018 року (а.с.12), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , про що складено актовий запис №791 від 01.06.1972.

Відповідно свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 29.11.2017 (а.с. 13) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла в м. Бердянську Запорізької області 28.11.2017, про що здійснено актовий запис №1882 від 29.11.2017.

На підставі договору міни від 03.02.2017 ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 (а.с. 81) повідомив, що він знайомий з ОСОБА_1 , якого неодноразово на своєму автомобілі підвозив на роботу та з роботи, декілька разів заходив додому до ОСОБА_1 , який мешкав разом з матір`ю по АДРЕСА_1 . Мама ОСОБА_1 була хворою, потребувала стороннього догляду, тому ОСОБА_1 жив разом з нею в однокімнатній квартирі. Коли він заходив до ОСОБА_1 додому, то вони розташовувались на кухні, де пили чай, а мама ОСОБА_1 знаходилась в кімнаті. Коли мама ОСОБА_1 померла, то свідок допомагав ОСОБА_1 в організації поховання його матері, після смерті матері ОСОБА_1 продовжує мешкати в квартирі по АДРЕСА_1 , де раніше мешкав разом з матір`ю.

Свідок ОСОБА_6 (а.с.80) у суді першої інстанції пояснив, що підтримує дружні відносини з ОСОБА_1 довгі роки, неодноразово був у нього вдома, був знайомий з його матір`ю. Раніше ОСОБА_1 разом з матір`ю мешкав у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_3 , а декілька років тому вони поміняли двокімнатну квартиру на однокімнатну по АДРЕСА_1. Мама ОСОБА_1 останні роки хворіла, потребувала сторонньої допомоги, тому ОСОБА_1 мешкав разом з нею, та доглядав за матір`ю, а після її смерті продовжує мешкати в тій же квартирі на АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту від 18.01.2019 мешканки будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засвідчують, що ОСОБА_1 з лютого 2017 року мешкає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 17).

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведених підстав, суд першої інстанції правильно погодився із доводами представника позивача про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ст. 1268 ч. 3 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Дослідивши та оцінивши зазначені докази з точки зору їх належності та достовірності, а їх сукупність - з точки зору їх взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належність та достовірність цих доказів, а також про доведеність того, що ОСОБА_1 з лютого 2017 року до дня смерті його матері ОСОБА_2 - до ІНФОРМАЦІЯ_3 (часу відкриття спадщини), постійно проживав з матір`ю однією сім`єю, вів з померлою спільне господарство, що у них був спільний побут, що вони мали взаємні права та обов`язки, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності є підставами для задоволення позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції також вважав беззастережно встановленим, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем першої черги за законом є її рідний син - ОСОБА_1 (а.с. 12), який не був усунений від права на спадкування після смерті його матері, та який у встановленому законом порядку не відмовлявся від прийняття спадщини після смерті матері, що слідує з листа Бердянської нотаріальної контори та витягу зі Спадкового реєстру (а.с. 95, 96).

З урахуванням доведеності, на правильне переконання суду першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту того, що він на час відкриття спадщини мешкав разом зі спадкодавцем, та фактично прийняв спадщину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у цій справі підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 та, відповідно, відмови у задоволенні зустрічного позову Бердянської міської ради.

Доводи апеляційної скарги Бердянської міської ради Запорізької області дублюють доводи її заперечень проти первісного позову ОСОБА_1 та доводи її зустрічного позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію Бердянської міської ради Запорізької області у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино правильною та єдино можливою.

Оформлювати спадщину в Україні можуть не лише державні нотаріальні контори, а також й приватні нотаріуси, які мають на це відповідні документи.

Тому, сама по собі, відповідь державної нотаріальної контори про те, що після смерті спадкодавця саме до державної нотаріальної контори спадкоємці не звертались, не спростовує факт звернення спадкоємця з приводу спадщини до будь-якого приватного нотаріуса, якій має право на оформлення спадщини, та у тому числі в усній формі.

А тому, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги у цій справі як належний доказ звернення ОСОБА_1 , як спадкоємця, до нотаріуса з приводу оформлення спадщини вищезазначений лист приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. (а.с.102)

ОСОБА_1 не є особою, обізнаною в галузі права. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Звернення спочатку після усної відмови приватного нотаріуса в оформленні спадщини (а.с. 102) ОСОБА_1 до суду з позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його матері (через відрядження по роботі своєчасно не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а.с. 36-37), якій у подальшому судом було залишено без розгляду за заявою його представника (ухвала від 16 січня 2019 року, копія а.с.38) не виключає у подальшому права ОСОБА_1 на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі та прийняття ним спадщини у вигляді вищезазначеної квартири після смерті матері в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України.

Неправильно обраний спочатку адвокатом ОСОБА_1 спосіб захисту прав ОСОБА_1 не повинний позбавляти ОСОБА_1 права у подальшому оформити спадщину після смерті своєї рідної матері в установленому законом порядку.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Бердянської міської ради Запорізької області, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Бердянська міська рада Запорізької області та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування первісного позову ОСОБА_1 та в обґрунтування зустрічного позову територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Бердянської міської ради Запорізької області.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема Бердянською міською радою Запорізької області апеляційному суду не надані.

Зокрема, Бердянською міською радою Запорізької області апеляційному суду не надано доказів (покази будь-яких свідків чи акти будь-яких установ) на підтвердження того, де саме фактично проживав ОСОБА_1 на день смерті своєї матері, якщо вона не визнає покази свідків та акти зі сторони ОСОБА_1 , якими підтверджується факт постійного проживання останнього на день смерті спадкодавця (матері) з останньою за однією адресою.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Бердянської міської ради Запорізької області не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Бердянській міській раді Запорізької області у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 18.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.