ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/245/20 Номер провадження 22-ц/814/2004/20Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 27 967 грн. 80 коп. за кредитним договором №б/н від 16.12.2010 року, а також - судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту за договором б/н від 16 грудня 2010 року станом на 09 січня 2020 року в сумі 27 976 грн. 94 коп. , а саме: кредит - 23 988 грн. 94 коп., відсотки - 2 179, 44 грн., штрафи: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1 308,42 коп. та судовий збір в сумі 2101 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув уваги на те, що позивачем не доведено факт отримання ним саме того розміру коштів, які зазначені у позові, на відсутність його підпису на пам`ятці клієнта, умовах та правилах надання банківських послуг, на змінах до договору щодо відсоткової ставки з 01.09.2014 року.

Також звертав увагу на відсутність з 2017 року у нього заборгованості за спірним договором та не використання кредитної картки, а також не застосуванням до даних правовідносин позовну давність.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві, зокрема, стверджується про доведеність належними і допустимими доказами як факту отримання кредиту, так і розмірів заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем, звертається увага на те, що правомірність нарахування штрафів підтверджується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що з що 16.12.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку (а.с.13).

Згідно довідки про умови кредитування розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості (а.с.14).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», загальна сума заборгованості станом на 09.01.2020 року становить 27 976 грн. 80 коп., з яких:

23 988 грн. 94 коп. - заборгованість за тілом кредиту,

2 179 грн. 44 коп. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1 308 грн. 42 коп. - штраф (процентна складова)(а.с.8- 12).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), від 12.06.2019 у справі № 344/3627/169-ц року зроблені такі висновки.

«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що відповідач не підтвердив свою згоду з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи, а Банк не довів зворотнє належними і допустимими доказами.

У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви від 16.12.2010 року (а.с.13), у якій зазначено про вид платіжної картки що видається кредитка «Універсальна», розмір кредитних коштів, що надаються позичальнику (3 000 грн.), проте у анкеті-заяві відсутні дані щодо строку, на який виданий кредит, розміру процентів за користування кредитними коштами, наслідків прострочення позичальника, тощо.

Надані Банком Витяг Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.15 - 29) не містять підпису відповідача та/або ж інших відміток, які б давали можливість зробити обґрунтований висновок про те, що саме з цими документами був ознайомлений відповідач.

Суду першої інстанції надана світлокопія довідки про умови кредитування (а.с.14), яка підписана позичальником, проте згідно позову заборгованість за кредитом розрахована відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

Долучений до позову розрахунок заборгованості (а.с.5-12) не є документом у розумінні Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації і вимог ДСТУ 4163-2003 до оформлення документів, він підписаний невідомою особою, а тому не може визнаватися належним і допустимим доказом.

Окрім того, поданий розрахунок не узгоджується із даними, що наведені у позові.

Так, у розрахунку заборгованості за станом на 09 січня 2020 року (період з 01 жовтня 2019 року по 09 січня 2020 року) у графі «загальне сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком за прострочений кредит згідно ст.625» значиться сума - 1 683,90 грн., тоді як у позові заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, заявлена сума 2 179,44 коп. (а.с.3 зворот, 12).

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач не надав суду першої інстанції належних і допустимих доказів видачі кредитних коштів відповідачу.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Наведене у сукупності дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що Банк не довів належними, допустимими і достатніми доказами заявлений ним розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі (22 травня 2020 року) Банк 18 червня 2020 року надіслав суду клопотання про долучення додаткових письмових доказів (а.с.68-149).

У поданому клопотанні не наведено переконливих доводів і доказів існування у Банку об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали подання таких доказів суду першої інстанції, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні законні підстави для їх дослідження та оцінки.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що при апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 сплачено 1 261,20 грн. судового збору (а.с.152)

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити за недоведеністю у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2020 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов