ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/738/19

Головуючий у першій інстанції Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/943/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

секретар: Позняк О.М.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Пантелієнко В.Г.), ухвалене у м. Ніжині,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.05.2006 року у розмірі 127604.30 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 27486,16 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 55618,66 грн; заборгованості за пенею 44499,48 грн за період з 04.05.2006 року по 01.01.2019 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 04.05.2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено,стягнуто з відповідача на користь позивача заборговапність по кредитному договору б/н від 04.05.2006 року у розмірі 127604 грн та 1921 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ « Приват Банк», суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання належним чином надавши кредитні кошти, проте відповідачем взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувались, а тому порушені права банку підлягають судовому захисту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідача. Так, ОСОБА_1 вважає: що між нею та банком не було укладено кредитного договору у письмовій формі; вона не була обізнана з умовами та Правилами кредитування; банк постійно порушував її права, як споживача фінансових послуг збільшуючи та зменшуючи кредитний ліміт, видаючи їй нові кредитні картки. Крім того, за позицією ОСОБА_1 матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови вона розуміла, була ознайомлена та погодилась з ними, підписуючи заяву б/н від 04.05.2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також що ці умови містили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів. Також ОСОБА_1 вважає, що роздруківка з сайту банку Умов та Правил кредитування не може бути належним доказом у справі. Відповідачка у апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості. Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично сплачено в погашення кредитної заборгованості 137819, 60 грн, що не заперечується банком, у неї відсутні будь-які зобов`язання перед банком. Також ОСОБА_1 звертала увагу апеляційного суду на помилковість висновків суду першої інстанції щодо не застосування строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ « Приват Банк» просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволенн, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що відповідачем при підписанні анкети-заяви від 4 травня 2006 року було надано згоду на отримання платіжної кредитної картки № НОМЕР_1 , погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні 4% в місяць( 48 % в рік), зазначено бажану суму кредитного ліміту для встановлення на платіжну картку в розмірі 3300 грн. При визначенні розміру відсотків, які підлягали до сплати банк проводив обрахунок виходячи з встановлених Умовами та Правилами кредитування в значно меншому розмірі, чим це передбачено умовами кредитного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

По справі встановлено, що 04.05.2006 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки).( а.с. 18)

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2013 року,№ НОМЕР_3 строком дії до вересня 2014 року,№ НОМЕР_4 строком дії до грудня 2015 року,№ НОМЕР_5 строком дії до листопада 2017 року, № НОМЕР_6 строком дії до вересня 2018 року, № НОМЕР_7 строком дії до вересня 2018 року, № НОМЕР_8 строком дії до травня 2019 року, № НОМЕР_9 строком дії до березня 2021 року, № НОМЕР_10 строком дії до квітня 2022 року ( а.с. 134)

Станом на 17.01.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 127604.30 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 27486,16 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 55618,66 грн; заборгованості за пенею 44499,48 грн за період з 04.05.2006 року по 01.01.2019 року.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві зазначав про своє право визначення розміру позовних вимог та про можливість вимагати у боржника будь-якої частини заборгованості за кредитом.

Таким чином, позивач визначив свої вимоги на суму 127,604,30 грн, з яких 27486,16 грн заборгованість за кредитом, 55618,66 грн нараховані відсотки за користування кредитом, 44499,48 грн нарахована пеня за період з 04.05.2006 року по 01.01.2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотках та пені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.052006 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ , як невід`ємні частини договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

Також матеріали справи містять інші Умови та правила надання банківських послуг, які діяли в АТ КБ « ПриватБанк» в 2006 році .

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяги з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. В наданому відзиві на позовну заяву та в подальших письмових поясненнях відповідачка заперечувала укладення кредитного договору на умовах, що передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, а також про її обізнаність з даними умовами та правилами.

Крім того, з наданого банком Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що банк Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк « ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, що по часу є значно пізнішим чим було укладено кредитний договір. Тобто позивачем надано в якості доказів Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не діяли на час укладення кредитного договору. Інший витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не регламентує ті умови, які підписала в анкеті-заяві відповідач.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визначення та встановлення в Умовах і правилах надання банківських послуг розміру відсотків та нестойки, порядку та строків їх сплати та подження цих умов між позивачм та відповідачем не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, оскільки не містять доказів ознайомлення з ними відповідачки та їх підписання ОСОБА_1 .. Крім того, в рішенні суду не зазначено в якій саме редакції суд застосував Умови та правила надання банківських послуг.

З наданого банком розрахуноку заборгованості вбачається, що його проведено з урахуванням відсоткових ставок які не були обумовлені укладеним між позивачем та відповідачем розміром. Так, в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 4 травня 2006 року погоджено відсоткову ставку на рівні 4%, а в розрахунку заборгованості зазначено про нарахування відсотків на рівні 36% річних починаючи з 15.08.2006 року по 1 січня 2013 року, з 1 січня 2013 року по 1 вересня 2014 року в розмірі 30% річних, з 1 вересня 2014 року по 1 квітня 2015 року в розмірі 34,8% річних, з 1 вересня 2015 року по 17.01.2019 року в розмірі 43,2% річних.

Оскільки позивачем проводилось нарахування відсотків у значно меншому розмірі і банк заявляє вимогу про стягнення коштів у такому розмірі, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги про стягнення 55618,66 грн є обґрунтованими, справедливими, такими що не порушують права відповідача та заявлені в межах сум, які підлягали сплаті виходячи з умов укладеного договору та підлягають задоволенню.

Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Висновок суду першої інстанції про визначення в Умовах і правилах надання банківських послуг розміру нестойки, порядку та строків їх сплати не ґрунтується на наявних у матеріалах доказах.

Колегія суддів вважає, що вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за пенею є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встанослених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України)

За приписами ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконня або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про повернення відповідачкою отриманих в якості позики коштів є вірним.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги пояснення відповідача стосовно сплати нею в рахунок виконання договірних зобов`язань 137819, 60 грн , як повне виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки позивач не заперечує часткового їх виконання відповідачем, а матеріали справи не містять документального підтвердження такої сплати.

Надані в якості доказу слати коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості квитанції від 12.03.2019 року на суму 600 грн та від 12.03.2019 року на суму 1000 грн не можуть бути прийняті судом, оскільки сплата коштів відбулась за межами періоду за який банк просить стягнути заборгованість. ( а.с. 10-19, 69)

Не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги стосовно невірного застосування судом першої інстанції норм права, що регулюють застосування позовної давності. Суд першої інстанції в ході розгляду справи, перевіривши підстави для застосування строків позовної давності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Також не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги про нарахування заборгованості по відсотках у зв`язку з закінченням строків дії договору, оскільки право банку на нарахування відсотків у розмірі визначеному умовами договору діє по термін дії договору, що визначається строком дії картки і щоразу лонгується з отриманням нової картки відповідачем.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 04.05.2006 року становить 83104,82 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 27486,16 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 55618,66 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 127604,30 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 83104,82 грн , тобто позовні вимоги задоволено на 65.13%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 1921 грн судового збору (а.с.5). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1251,15 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (1921 грн х 65.13%).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції в цілому. Судом апеляційної інстанції стягнуто 83104,82 грн, що становить 65,13% від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 2881.50 грн (а.с.185). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1004.78 грн (2881.50 грн х 65,13%) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Відповідно до приписів ст. 141 ч. 10 ЦПК України суд застосовує можливість покладення на сторону відповідача обов`язку сплатити різницю суми судового збору відповідачем позивачу, яка становить 246.37 грн

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2020 року змінити в частині стягнення суми заборгованості та в частині судового збору, зменшивши загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 04.05.2006 року на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з 127604,30 грн до 83104,82 грн , з яких: 27486,16 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 55618,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 1921 грн до 246.37 грн .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: