Справа № 745/504/20
Провадження № 2/745/202/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Стельмаха А.П., із секретарем Чепурною М.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до суду, та просить визнати недійсним кредитний договір №34177044 від 11.02.2019 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.02.2019 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №34177044, відповідно до якого позивачка отримала кредитні кошти у розмірі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак при укладенні зазначеного кредитного договору відповідачем порушено приписи ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, відповідачем не надано можливості ознайомитись з інформацію про умови кредитного договору. Згідно з п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. За користування спірним кредитом у розмірі 1000 грн. за 30 днів сплаті підлягає 495 грн. Відповідно до п. 8.5 кредитного договору у випадку прострочення повернення кредиту зобов`язана сплатити неустойку в розмірі 20 грн. за кожній день прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половини суми кредиту. Відповідачка повинна сплатити 600 грн., що становить більше 50% та є несправедливою умовою. Крім того відповідачка вважає пп.10.1.4 та 10.1.6 кредитного договору, щодо згоди на передачу та обробку персональних даних, що є порушенням вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». У зв`язку з чим просить визнати недійсним кредитний договір № 34177044 від 11.02.2019 року.

В судове засідання учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, надано відзив.

Відповідач надав відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.02.2019 між Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , було укладено Договір про надання фінансового кредиту №34177044, відповідно до якого відповідач на умовах строкового повернення та сплати відсотків за договором надає грошові кошти в розмірі 1000,00 грн., а позивачка зобов`язується повернути відповідачу надані кредитні кошти до 13.03.2019 року, сплативши проценти за користування кредитом: 1,65% - фіксована ставка за користування кредитом на день та 594% - реальна річна ставка за кредитом.

Згідно пп. 2.4, 2.11, 2.12 строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання.

Згідно п.8.5 договору у випадку прострочення повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, на наступний календарний день після дати платежу кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити кредитодавця неустойку в сумі 20 грн. за кожен день такого прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половину суми кредиту.

У розділі договору «Юридична адреса, реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивачки, а також зазначено, що договір ними підписано електронно-цифровим підписом (а.с. 7-8).

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до пп.10.1.2, 10.1.5 кредитного договору підписанням цього договору позивачка підтверджує, що інформація, зазначена в ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» йому надана, позивачка повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачкою суті фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею.

Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі КРЕДИТ», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства про, що вказано в заяві на укладення кредитного договору (а.с.9).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Посилання позивачки на порушення вимог ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (ст. 11 Закону України «Про інформацію»).

Підписуючи кредитний договір позивачка надала згоду на збір та обробку персональних даних шляхом накладання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних».

Крім того, позивачка як на підставу задоволення позовних вимог посилається на несправедливі умови договору, а саме: в порушення вимог п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. За користування спірним кредитом у розмірі 1000,0 грн. за 30 днів сплаті підлягає 600 грн. Відповідно до пп. 2.5, 2.6: 1,65% - процентна ставка за користування кредитом на день; 594% - річна процентна ставка. Згідно п 2.10 загальна вартість кредиту на дату укладення становить 1495грн. У випадку несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 20 грн. за кожній день прострочення. Неустойка не може перевищувати половину суми кредиту.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі.

Однак, дослідивши умови кредитного договору, судом встановлено відсутність вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. В договорі визначено, що неустойка не може перевищувати половину суми кредиту.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні спірного кредитного договору позивачка погодилась з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов`язань по кредитному договору, обставин невідповідності положень кредитного договору вимогам законодавства встановлено не було, суд вважає, що підстави для визнання недійсним кредитного договору № 34177044 від 11.02.2019 року відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 32 Конституції України, ст.ст. 203, 204, 215, 626, 627, 628, 638, 641, 644 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про інформацію», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (04210, м. Київ, вул. Оболонська набережна,15/4), про визнання недійсним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Сосницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.П. Стельмах