ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 629/50/19

Провадження № 22-ц/818/457/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М.,

суддів - Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Прогрес»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Смірнової Н.А., -

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» (ПОСП «Прогрес»), в обґрунтування якого зазначила, на підставі державного акту серії Р2 № 742592 від 27.12.2002 року їй на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:0194, площею 8,6537 га, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У березні 2012 року вона дізналась про те, що 01.01.2009 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди, відповідно до умов якого ПОСП «Прогрес» прийняло вищевказану земельну ділянку у платне користування на строк 10 років та зобов`язалось сплачувати орендну плату у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі.

Посилаючись на те, що вказаний договір укладено нею під впливом обману, нею не міг бути підписаний, оскільки на час його укладення вона мешкала в іншому населеному пункті, визначений договором розмір орендної плати не відповідає вимогам Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», ОСОБА_1 просила визнати укладений 01.01.2009 року між нею та ПОСП «Прогрес» договір оренди землі, який зареєстрований у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.09.2009 року за № 49, недійсним.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оспорюваний договір укладено під впливом обману, вона його не підписувала, його істотні умови суперечать чинному на час укладення законодавству, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 742592, виданого 27.12.2002 року Лозівською райдержадміністрацією Харківської області, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 8,6537 га на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області.

01.01.2009 року між ОСОБА_1 та ПОСП «Прогрес» було укладено та зареєстровано у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах» 10.09.2009 року за № 49 договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Пунктом 8 договору оренди сторони передбачили, що щорічна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі не менше 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1 530 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачкою наявності обставин, які відповідно до законодавства є підставами для визнання укладеного між сторонами у справі договору оренди недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.09.2013 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міськрайонного управління Держкомзему у м. Лозова та Лозівському районі ГТУ Держкомзему в Харківській області, Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа - ПОСП «Прогрес», про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

За змістом постанови Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2012 року судовим розглядом не встановлено факту порушення відповідачами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що зміст договору оренди землі відповідав вимогам Закону України «Про оренду землі» та іншим нормативно-правовим актам, був виконаний весь передбачений Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему від 02.07.2003 р. № 174(зі змінами) перелік дій щодо перевірки та приймання обмінного файлу, заповнена, підписана та скріплена печаткою реєстраційна картка земельної ділянки, підстав для відмови в державній реєстрації договору оренди від 10.09.2009р. за № 49, у органу, що на той час здійснював державну реєстрацію - Лозівський районний відділ реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК» не було.

За змістом частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження навмисного введення її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, іншою стороною правочину ПОСП «Прогрес».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги про те, що передбачений умовами укладеного між сторонами у справі договору оренди землі від 01.01.2009 року розмір орендної плати не відповідає положенням Указу Президента від 02.02.2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не є підставою для визнання договору недійсним.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2020 року.

Головуючий Р.М.Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова