Справа № 467/277/20
13.08.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області - Деменко І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Орган опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківств прав та стягнення аліментів, -
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись із вказаним позовом до суду, позивач посилалась на те, що вона є опікуном неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка ж, будучи матір`ю дитини, покинула її ще у 2009 році і з цього часу своїх обов`язків щодо виховання дитини та піклування про неї не виконує.
За таких обставин позивач висунула вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , стягнувши аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2020 року і до повноліття дитини.
Процесуальні дії у справі
Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2020 року.
Ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2020 року та від 07 травня 2020 року витребувано відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачки.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Новоархангельської РДА Кіровоградської області, якому доручено складання висновку про доцільність /недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Аналогічне доручення було надано й треті особі без самостійних вимог щодо предмета спору - Орану опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області.

В ході підготовчого провадження також прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Цією ж ухвалою до суду викликано свідків, заявлених позивачем.

Позиція учасників справи та їхнє вступне слово

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві, та пояснила, що вона має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Коли він познайомився з відповідачкою, то вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу у її будинку.

Однак, відповідачка прожила спільно з її сином близько двох тижнів, а потім кудись поїхала з невідомими людьми.

Через деякий час ОСОБА_2 зателефонувала та повідомила, що вона проживає десь в Дніпропетровській області і народила від її сина дитину.

В кінці грудня 2008 року син поїхав за відповідачкою та привіз її разом з дитиною до неї додому, де вони проживали спільно до березня 2009 року.

Тоді відповідачка, залишивши дитину, поїхала в Кіровоградську область аби зробити паспорт, однак, з того часу не повернулась.

Спочатку ОСОБА_2 телефонувала їй, говорила, що оформляє паспорт, проте, через деякий час дзвінки припинились.

Наразі дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні.

Відповідачка жодного разу не приїздила, життям дитини не цікавилась, допомоги на її утримання не надавала та наміру проживати разом з нею чи забрати її не виказувала.

Де зараз проживає відповідачка позивач не знає.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Арбузинської РДА Миколаївської області в судовому засіданні позов підтримала, вважала доцільним його задоволення та пояснила суду, що з березня 2009 року дитина ОСОБА_3 залишилась без батьківського піклування, оскільки матір залишила її у сім`ї позивачки.

Орган опіки та піклування допоміг зареєструвати дитину та в подальшому прийняв рішення про передачу її під опіку позивачці, яка наразі й здійснює за нею догляд.

При цьому, як пояснила представник уповноваженого органу опіки, позивачка належно піклується про дитину, здійснює за нею догляд, забезпечує її одягом та харчуванням, займається вихованням та навчанням.

Відповідачка жодного разу до Служби у справах дітей Арбузинської РДА не телефонувала, життям дитини не цікавилась, наміру забрати її не демонструвала, що свідчить про її злісне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

А тому згідно висновку Органу опіки та піклування Арбузинської РДА Миколаївської області ОСОБА_2 , за таких обставин, доцільно позбавити батьківських прав.

Представник додала, що така поведінка матері може завадити у подальшому в отриманні дитиною паспорту.

Крім цього, Органом опіки та піклування Арбузинської РДА Миколаївської області подано письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що ОСОБА_2 у 2009 році покинула свою дитину і з цього часу нею не цікавилась, про повернення дитини не зверталась.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Новоархангельської РДА Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, причин свого неприбуття не вказав, будь - яких заяв чи то клопотань до суду не направляв.

Однак, суд, згідно із положеннями ст. 223 ЦПК України не вбачав перешкод у розгляді справи за відсутності представника третьої особи, ураховуючи той факт, що він кожного разу належно повідомлявся про розгляд справи і мав змогу реалізувати свої права, проте, такою можливістю не скористався.

Відповідачка ж в судове засідання також не прибула, викликалась у нього неодноразово за наявними у матеріалах справи адресами, у тому числі й за адресою місця реєстрації, шляхом направлення судових повісток та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

При цьому, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідачка до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки ОСОБА_2 двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.

Зокрема, щодо питання поінформованості відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд вважає за доцільне вказати наступне.

Після надходження справи до суду відповідачка про неодноразові судові засіданні повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві.

Забезпечити її СМС інформування суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів її зв`язку.

Інформацію про дату, час та місце самого провадження розміщувалася на сайті Судової влади.

Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідачки, хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що вона мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області.

Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)».

Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції», [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).

При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У цій справі дії відповідачки, на переконання суду, прямо указують, на те, що вона добросовісно не користується належними їй процесуальними правами і прямо ігнорує наявні у неї процесуальні обов`язки, тим самим створює недобросовісні перепони для руху справи, що, на переконання суду, є неприйнятним і вимагає від нього єфективної протидії.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно суд у цій справі забезпечивши право відповідачки приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для поінформованості її про даний процес та ураховуючи її поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі та буде ефективною протидією недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідачки про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у неї з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, вважає таку поведінку останньої її особистим вільним користуванням її власними правами на свій розсуд.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи

У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши надані йому докази, у тому числі, допитавши заявлених свідків, оцінивши їх (докази) з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Зокрема, свідки, будучи допитаними в порядку ст. 230 ЦПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання покарань, кожен окремо, дали суду такі показання.

Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона тривалий час знає позивачку, так як проживає із нею по сусідству з 1997 року.

Відповідачку ж вона останнього разу бачила в селі ще як її дитині було близько шести місяців.

Одного разу вона запитувала позивачку, де наразі перебуває її невістка, на що остання повідомила, що та поїхала додому оформляти документи і більше не повернулась.

З тих пір свідок не бачила ОСОБА_2 за місцем проживання позивачки.

Зараз донька відповідачки проживає у сім`ї позивача, яка й здійснює за нею догляд, забезпечує її навчання у школі. А син позивачки допомагає їй в утриманні дитини, зокрема, придбав для неї дитячі части та велосипед.

Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що їй відомо про те, що неповнолітню ОСОБА_3 залишила її мати - відповідачка у справі, позаяк, коли остання ще проживала в селі, то вони спілкувались.

ОСОБА_7 проживає у позивачки з шести місяців, а саму відповідачку з тих пір свідок жодного разу не бачила.

Свідок вказала, що час від часу вона доглядає дитину за потреби і їй відомо, що ОСОБА_7 не знає хто її матір.

Ці показання свідків суд визнає належними, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, як то, стосовно обставин, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також достовірними, оскільки на їх підставі можливо встановити дійсні обставини справи, у тому числі й щодо відсутності відповідачки за місцем проживання її неповнолітньої доньки протягом тривалого часу.

Крім того, із дотриманням правил ст. 95 ЦПК України було досліджено письмові докази, із сукупності яких суд установив наступне.

Зокрема, судом установлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у свідоцтві про народження вказані батько - ОСОБА_8 мати ОСОБА_2 ( а.с. 7).

Згідно Акту про покинуту дитину від 21 жовтня 2009 року було виявлено дитину жіночої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку 05 березня 2009 року покинула ОСОБА_2 ( а.с. 12).

Розпорядженням першого заступника голови Арбузинської РДА Миколаївської області від 26 жовтня 2010 року №86 «Про встановлення опіки на малолітньою ОСОБА_3 », позивача було призначено опікуном над дитиною ( а.с. 13).

Тож, цими доказами у їх сукупності з поясненнями позивача підтверджено обставини щодо того, що дитина з березня 2009 року була залишена матір`ю у сім`ї позивачки.

Наразі дитина проживає у сім`ї ОСОБА_1 ( а.с. 8,9) і навчається в Семенівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Благодатненської сільської ради ( а.с. 10).

Утриманням та вихованням дитини займається позивачка, що, зокрема, із показань свідків та представника третьої особи, яка приділяє велику увагу навчанню та вихованню дитини, цікавиться та живе її проблемами ( а.с. 10,17).

Відповідачка ж, за час свого проживання, зокрема, на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області зарекомендувала себе з негативної сторони, вела аморальний спосіб життя, за новонародженою донькою належним чином не доглядала, не стежила за її здоров`ям, не забезпечувала своєчасно проходження дитиною медичних оглядів.

В ході обстеження житлово - побутових умов проживання малолітньої дитини відповідачки було виявлено, що санітарний стан помешкання є незадовільним, оскільки відчувається стійкий неприємний запах бруду та тютюнового дину, постільна білизна дуже брудна, речі розкидані, на кухні антисанітарні умови, посуд мав декілька шарів бруду, продуктів харчування майже не було.

Для нормального проживання дитини не було створено жодних умов, веденням господарства та городництва ОСОБА_2 не займалась.

Після проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_2 , остання покинула місце проживання та виїхала в невідомому напрямку ( а.с. 11).

Тож, шляхом дослідження ряду доказів у їх сукупності, у тому числі й пояснень учасників справи та показань свідків, суд установив, що відповідачка залишила свою малолітню доньку у сім`ї позивачки у кінці 2009 року і до цього часу її життям, здоров`ям, вихованням навчанням та розвитком не те, що не займалась, а й навіть не цікавилась, вже не кажучи про невиконання нею свого обов`язку матеріально утримувати дитину.

Дитина перебуває на її утриманні ОСОБА_1 , яка отримує державну допомогу на дитину.

На цей час відповідачка зареєстрована на території Тернівської сільської ради, але фактично за місцем реєстрації не проживає майже три роки і місце її проживання невідоме.

За висновком органу опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області від 07 липня 2020 року є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 .

Зокрема, із висновку слідує, що реєстрація дитини ОСОБА_3 проводилась відповідно до Акту про знайдену дитину та заяви органу опіки та піклування Арбузинської РДА.

У жовтні 2009 року дитина була залишена матір`ю в родині ОСОБА_1 і з того часу проживає в ній як підопічна.

У родині створено належні умови для повноцінного розвитку та утримання дитини, яка навчається в школі, має власну облаштовану кімнату.

ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, переймається долею дитини, приділяє їй належну увагу, цікавиться успіхами та досягненнями, дитина виховується в атмосфері доброти та злагоди.

За час перебування дитини в опікуна її мати ОСОБА_2 жодного разу не з`явилась ні за місцем проживання опікуна, ні до органу опіки з метою повернення дитини, її виховання чи то утримання.

Тобто, суд у контексті установлених ним фактичних обставин цієї справи, з огляду на поведінку відповідачки робить висновок, що остання свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує першочергові потреби дитини у вихованні, навчанні та гармонійному розвитку, не створює елементарні умови для її проживання.

Відповідачка не цікавиться життям своєї доньки, байдуже ставиться до її навчання та не надає матеріальної допомоги.

Тож, піддавши аналізу наявні у справі докази та вирішуючи спір по суті, суд зважає на таке.

Стаття 150 СК України установлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Крім цього, згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України), а здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).

При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Проте, за нормою п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед іншого, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

А Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Та у цьому випадку суд установив, що відповідачка умисно і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки щодо піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток і не готує її до самостійного життя.

Про це, зокрема, свідчать дані стосовно того, що мати не забезпечує нормальні умови проживання дитини, не задовольняє їх першочергові потреби, у тому числі й щодо харчування, оскільки не надає бодай якоїсь матеріальної допомоги опікуну на утримання дитини.

Крім того, відповідачка не турбується про стан здоров`я дитини і не цікавиться ним протягом тривалого часу.

Також мати не піклувалась і про моральний розвиток дитини та її виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, оскільки із пояснень учасників справи та показань свідків слідує, що вона жодного разу не з`явилась за місцем проживання дитини і тривалий час не телефонує опікуну.

Стосовно наявності вини у такій поведінці відповідачки, то суд ураховує той факт, що остання після того, як залишила дитину, тривалий час не цікавиться нею, хоча знає, де перебуває дитина, бажання повернути дитину не виявляла.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Тому у світлі установлених фактичних обставин справи, з огляду особу відповідачки, яка негативно характеризується за одним із місць проживання та на тривалий час, протягом якого вона навіть не цікавиться своєю дитиною, суд вважає, що ОСОБА_2 свідомо, умисно і злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і нехтує ними, а тому змінити її поведінку на кращу сторону на цей час неможливо.

У той час, як будь - яких поважних причин такої бездіяльності матері відносно своєї дитини, які б перешкодили застосуванню заходу, про який йдеться у позові, суд не установив.

Позаяк, навіть наявність поважних причин не виправдовує досить тривалий період (понад 11 років) невиконання своїх батьківських обов`язків.

Як наслідок, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки є пропорційною мірю за таких обставин і буде відповідати інтересам дитини, так як судом достовірно установлено порушення їх прав з боку їх матері, оскільки згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний

для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, то суд виходив зі наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Втім, як установлено судом мати матеріально не забезпечують свою доньку, остання перебуває на утриманні опікуна, яка отримує державну допомогу на дитину.

Тому, аліменти з відповідачки на утримання дитини слід стягнути на підставі судового рішення.

За правилом, установленим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст183 СК України).

Ураховуючи обставини, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, як то, вік, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, зокрема, що вона перебуває на утриманні опікуна, суд також бере до вік, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, тобто, неустановленість фактів, які б свідчили про неможливість нею утримувати дитину, зокрема, остання є повнолітньою особою працездатного віку.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачка спроможна сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі по ј частині від усіх видів її заробітку та/або доходу, але у будь - якому випадку не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що прямо визначено положеннями ч.2 ст. 182 СК України.

Оскільки за правилом ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

А згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Крім того, як указав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 355/511/17, той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання дітей та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини підлягає до задоволення у розмірі, що заявлений позивачем.

Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України, стосовно відповідачки.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 04 березня 2020 року.

З огляду на викладене, цей позов підлягає повному задоволенню, позаяк, це однозначно буде відповідати інтересами дитини.

Щодо розподілу судових витрат

За правилами ст. 141 ЦПК України, з урахуванням обставин, регламентованих п.п.1-4 ч.3 цієї ж статті, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_1 , оскільки задоволено вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави через задоволення вимоги про стягнення аліментів.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Орган опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківств прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносної її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј (однієї четвертої) частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , інші відомості невідомі.

Суддя І.В. Явіца