Провадження № 2/760/135/20
Справа № 370/519/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Макарівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в якому просила:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у сумі 80000 грн, отримані відповідачем за договором купівлі-продажу автомобіля марки Fiat, модель Scudo 2007 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 від 23.02.2013;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 80000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі починаючи з 15.03.2008, який був розірваний заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2013.

ОСОБА_1 на праві приватної власності володіла автомобілем марки Fiat, модель Scudo 2007 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Довіреністю від 21.02.2013 посвідченою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мурзак С.О., ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на користування та розпорядження вищезазначеним автомобілем.

23.02.2013 відповідач продав вищевказаний автомобіль за 80000 грн своїй матері ОСОБА_3 .

Про укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 свого довірителя не повідомив, коштів за проданий автомобіль не передав.

Також позивач зазначає, що рішенням апеляційного суду Київської області від 18.03.2014 встановлено, що під час продажу автомобіля сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, гроші від продажу автомобіля пішли на потреби сім`ї.

На думку позивача рішенням Святошинського районного суду м. Києва встановлено, що з листопада 2012 між сторонами припинилися фактичні шлюбні відносини, спільного господарства не ведеться.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач з дати реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 по 06.03.2012, без поважних причин не мав самостійного заробітку, участі у оплаті автомобіля не приймав. Аліменти на дитину призначені за рішенням суду з 28.02.2014 сплачує не систематично та не в повному обсязі. Тому позивач просить суд при вирішенні даного спору відступити від рівних часток подружжя.

Позивач вважає, що її права порушені, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2016 позов задоволено частково. За позивачем визнано право власності на грошові кошти у сумі 40000 грн, отримані відповідачем за договором купівлі-продажу автомобіля Fiat Scudo 2007 року випуску (а.с.29-31).

27.11.2017, за заявою ОСОБА_2 , ухвалою Макарівського районного суду Київської області скасовано заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2016 та справу про поділ майна подружжя призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.59).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04.06.2018 по цій справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (а.с.67).

13.03.2019, на підставі ухвали Макарівського районного суду Київської області, справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва (а.с.81).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2019 прийнято до розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено судове засідання (а.с.89).

14.02.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача заперечує ту обставину, що в рішенні про розірвання шлюбу Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2013 зазначається, що фактичні шлюбні відносини припинилися з 2012 року. Також, під час перебування у шлюбі позивач уповноважила відповідача вільно користуватися та розпоряджатися автомобілем та була ознайомлена зі змістом статей 60,65 СК України, тобто їй було відомо, що при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідач перебуваючи в шлюбі отримав від позивача довіреність на право вільного користування та розпорядження автомобілем, відчудив його за згодою останньої, а отримані кошти витратив на потреби сім`ї, що є фактом, який встановлений рішенням апеляційного суду Київської області від 18.03.2014 та доказуванню не підлягає (а.с.111-114).

12.03.2020 закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.123).

20.05.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої остання зазначила, що відповідач здійснивши продаж автомобіля Fiat, уклав угоду у власних інтересах за заниженою вартістю 80000 грн (автомобіль був придбаний за 140000 грн), фактично залишив автомобіль у своєму користуванні. Будь яких коштів позивачу не надав та на потреби сім`ї не витрачав (а.с.130-132).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстровану шлюбі з 15.03.2008 та заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2013 шлюб між сторонами розірвано. Сторони помилково вважають, що вищевказаним заочним рішенням встановлено обставини щодо часу припинення шлюбних відносин подружжя, оскільки вказівка на припинення шлюбних відносин між сторонами міститься тільки в описовій частині обґрунтування позову позивачем. При цьому, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2013 ця обставина не встановлювалася. Однак слід звернути увагу на те, що позивачем по справі про розірвання шлюбу був саме ОСОБА_2 та як позивач викладав обставини, що стосуються розірвання шлюбу, самостійно зазначив про те, що між сторонами з листопада 2012 року припинилися фактичні шлюбні відносини, спільного господарства не ведеться. В будь-яких інших рішеннях судів ухвалених між цими ж сторонами предметом розгляду, дослідження та встановлення не були - припинення фактичних шлюбних відносин та наявності спільного господарства.

За час знаходження у шлюбі та проживання однією сім`єю позивач та відповідач придбали за кредитні кошти автомобіль Fiat Scudo 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Довіреністю від 21.02.2013 посвідченою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Мурзак О.С. зареєстрованою в реєстрі під № 149, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на користування та розпорядження вищезазначеним автомобілем (а.с.40).

23.02.2013 відповідач продав вищевказаний автомобіль за 80000 грн своїй матері ОСОБА_3 , що не заперечується сторонами.

Про укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 свого довірителя не повідомив, коштів за проданий автомобіль не передав у результаті чого ОСОБА_1 подала позов до Макарівського районного суду Київської області про визнання договору купівлі-продажу не дійсним. Позовні вимоги позивачки були задоволені. Однак рішенням апеляційного суду Київської області від 18.03.2014 року, рішення Макарівського районного суду Київської області було скасоване та ухвалено нове, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.95-98).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18.03.2014 встановлено, що сторони в період шлюбу отримали в кредит кошти, за які придбали спірний автомобіль. До розірвання шлюбу кредитні кошти були виплачені в повному розмірі.

При цьому слід звернути увагу, що судом апеляційної інстанції не встановлені обставини щодо припинення фактичних шлюбних відносин та наявності між сторонами спільного господарства. Судом лише констатований факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Також встановлено, що оскільки автомобіль Fiat було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачки з відповідачем, то вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Окремо слід звернути увагу на ту обставину, що сторонами не вірно трактується рішення апеляційного суду Київської області від 18.03.2014 в частині обставин, які б підтверджували, що ОСОБА_2 витратив отримані кошти від продажу автомобіля на потреби сім`ї. Судом апеляційної інстанції ця обставина не встановлювалася, а лише була відображена в рішенні, як позиція відповідача стосовно цих обставин покладених відповідачем в основу доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи практику апеляційної та касаційної інстанції з приводу предмету спору, вбачається, що на відповідача ОСОБА_2 покладається обов`язок самостійного доведення факту того, що одержані кошти за наслідками продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї. Однак останній суду не надав доказів на підтвердження вищевказаної обставини.

Згідно статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи з вищевикладеного сул приходить до висновку.

Враховуючи твердження ОСОБА_2 , який був позивачем за позовною заявою про розірвання шлюбу, щодо обставин про припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, відсутність спільного господарства починаючи з листопада 2012 року, а також враховуючи відсутність будь-яких інших належних та допустимих доказів для встановлення цієї обставини, суд виходить з позиції ОСОБА_2 та приходить до висновку, що під час відчуження автомобіля сторони перебували в зареєстрованому шлюбі при цьому не вели спільного господарства. Крім цього, слід вказати на повну відсутність доказів та недоведеність з боку відповідача стосовно обставин, які б підтверджували, що кошти отримані останнім після продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї, адже сторони на той час не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Обставини зазначені відповідачем щодо витрачання отриманих коштів на потреби сім`ї не підтверджені матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, є безпідставними та недоведеними. З урахуванням того, що майно має статус спільного сумісного майна подружжя, то суд приходить до висновку, що позивач має право на половину грошових коштів від продажу автомобіля, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.3, 65, 70 СК України, ст.372 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 13, 77, 79, 81, 82, 264 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на частину грошових коштів у сумі 40000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 40000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , суму судового збору у розмірі 400 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко