Справа № 467/662/18 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/2/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Догарєвої І.О. о 13 годині 20 хвилин 23 жовтня 2018 року в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про припинення договору іпотеки,

у с т а н о в и л а :

19 червня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 пред`явили до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Банк) зазначений позов, який обґрунтовували наступним.

27 вересня 2006 року Банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № NKUCGA00000362, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит у розмірі 14 670 доларів США на термін до 26 вересня 2010 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити 12 відсотків річних, за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Того ж дня, на забезпечення виконання названого кредитного договору, Банк і ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, за яким виступили майновими поручителями та передали в іпотеку Банку належний їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Кавунівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області 29.06.2001 року за розпорядженням № 42, і, в той же день зареєстрованому в Арбузинському БТІ за реєстровим номером 203 та електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №16104048, житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 150,3 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, загальною оціночною вартістю 110 000 гривень, що на дату укладення договору було еквівалентно 20 000 доларів США.

Банк взятий на себе за договором обов`язок виконав повністю, в той час, як позичальник взятого слова не дотрималася, кредит не повертала та не сплачувала відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, за позовом Банку, рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27 вересня 2006 року, у розмірі 15 682 долари 68 центів США, що еквівалентно 183 016 гривням 88 копійкам, звернуто стягнення на переданий відповідачами в іпотеку житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, шляхом його продажу, з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 110 000 гривень.

В частині звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку, виконання рішення відстрочено, відповідно до Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскільки, з вказаних причин, борг залишався не сплаченим, Банк, спочатку, надіслав ОСОБА_1 повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання, а 07 жовтня 2008 року та 15 жовтня 2008 року - повідомлення № 823 та № 63,64 про скорочення строку користування кредитом до 15.10.2008 року.

В квітні 2016 року Банк пред`явила до ОСОБА_1 позов, про стягнення з неї заборгованості за кредитом у розмірі 600 900 гривень 34 копійки.

Рішенням Южноукраїнського міського суду позов було частково задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 288 643 гривні 75 копійок на відшкодування заборгованості.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року, яка є чинною, це рішення скасовано і відмовлено у задоволені вимог Банку за спливом позовної давності.

Посилаючись на виписані обставини і відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивачі просили визнати припиненим договір іпотеки ВЕС №000752 від 27 вересня 2006 року з 16 квітня 2009 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали на це рішення апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати і ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду нормам чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що відсутні підстави для припинення договору іпотеки, який має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсним до його припинення.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

За змістом зазначених норм іпотека не припиняється при переході прав на іпотечне майно, якщо не наступили обставини, визначені законом, зокрема статтею 17 Закону України «Про іпотеку» або статтею 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому факт реалізації іпотечного майна (стаття 17 Закону «Про іпотеку») припиняє іпотеку лише за умови дотримання положень статей 23 та 11 цього Закону (постанова ВСУ України від 31.05.2017 року по справі № 6-1803цс16).

Як вбачається з матеріалів справи, і це ж встановлено судом 1 інстанції, 27 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKUCGA00000362, відповідно до умов цього договору, остання, отримала кредит у розмірі 14 670 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік та строком до 26 вересня 2010 року (а.с. 11-13).

В забезпечення зобов`язань за цим договором, цього ж дня, між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки ВЕС №000752 від 27 вересня 2006 року, відповідно до умов якого, останні передали Банку в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 , загальною площею 150,3 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, належний ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом Кавунівської селищної ради Арбузинського району від 29 червня 2001 року за розпорядженням № 42, зареєстрованого в Арбузинському БТІ 29 червня 2001 року за реєстровим номером №203 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером № 16104048, вартістю 110 000 гривень (а.с. 8-10, 83-84).

Іпотекодавець, за договором іпотеки, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 96).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.91).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Кавунівської сільської ради від 07 вересня 2018 року ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та проживала у будинку АДРЕСА_1 , та з нею постійно проживав син - ОСОБА_2 (а.с.98).

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 07 вересня 2006 року, Банк звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27 вересня 2006 року, у розмірі 15 682 долари 68 центів США, що еквівалентно 183016 гривень 88 копійок, з яких: - 3598 доларів 36 центів США, що становить 41992,86 гривень заборгованість за кредитом; - 5429 доларів 11 центів США, що становить 63357,71 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 168 доларів 00 центів США, що становить 1960,56 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; - 6487 доларів 21 цент США, що становить 75705,75 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,- звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 150,3 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м належний ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконавчим комітетом Кавунівської селищної ради Арбузинського району від 29 червня 2001 року за розпорядженням № 42, зареєстрованого в Арбузинському БТІ 29 червня 2001 року за реєстровим номером №203 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером №16104048, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банку з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 110 000 гривень (а.с.14-22).

Це рішення набрало законної сили і перейшло на стадію примусового виконання, проте в частині звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відстрочено до дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Позивачі в позові зазначали про те, що Банк не звернувся з позовом до них як іпотекодавців протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що на їх думку є підставою в порядку ч.4 ст.559 ЦК України припинити правовідносини за іпотечним договором. Однак, із таким доводами та правовим обґрунтуванням даного позову погодитися не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб.

Згідно із ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Виходячи із вищезазначених норм та відповідно до положень ст.546 Цивільного кодексу України порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов`язання, а відтак правове обґрунтування підстав позову ст.559 ЦК України, а також застосування до договору іпотеки положень ст.559 ЦК України та параграфа 49 ЦК України, якою визначені підстави припинення поруки є безпідставним та необґрунтованим, оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим засобом забезпечення зобов`язання.

Відповідно до п.29 договору іпотеки ВЕС №000752 від 27 вересня 2006 року, термін дії даного договору - до повного виконання позичальником та Іпотекодержателем зобов`язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.

Оскільки, зобов`язання за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27 вересня 2006 року ОСОБА_1 не виконані, підстави для визнання припиненим договору іпотеки ВЕС №000752 від 27 вересня 2006 року відсутні, тим більше, за обставин, коли на іпотечне майно, стягнення вже звернуто.

За такого, позов не міг бути задоволений.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для скасування рішення суду 1 інстанції немає.

Що ж до тверджень осіб, які подали апеляційну скаргу, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді:

Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова .

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.