Справа № 640/4736/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Коваль А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № DNH4KP65381013 від 06.09.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 22.02.2016 року у розмірі 145690,21 грн., що складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 6500 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41167,58 грн., заборгованість за пенею у розмірі 98022,63 грн.. Вказували, що від цієї суми необхідно відняти суму у розмірі 86053,24 грн., яка була задоволена судовим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто різниця становить 59636,97 грн. Також зазначали, що на відповідача були нараховані штрафи відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), та у розмірі 2981,85 грн. - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 63118,82 грн. за кредитом та судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року позовні вимоги були задоволені.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2020 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву по розгляд справи за його відсутності, у задоволені позову просив відмовити з урахуванням позиції, викладеної ним у заяві про скасування заочного рішення суду, а саме наголошував на тому, що заборгованість за кредитним договором № DNH4KP65381013 від 06.09.2006 року вже була стягнута позивачем за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положенням ст.. 61 Конституції, є необґрунтованим. Також просив суд застосувати строки позовної давності на звернення до суду позивача.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNH4KP65381013 від 06.09.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 були задоволені, стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06.09.2006 року, яка станом на 11.06.2013 року складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 6500 грн., процентами - 28349,58 грн., пені - 46629,70 грн., штрафу - фіксованої частини у сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 4073,96 грн.

24.03.2016 року позивач знову звернувся до суду та наголосив на існуванні у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором № DNH4KP65381013 від 06.09.2006 року, яка станом на 22.02.2016 року дорівнює 145690,21 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6500 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41167,58 грн., заборгованість за пенею у розмірі 98022,63 грн. При цьому, позивач самостійно у своєму позову зазначив, що від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 86053,24 грн., яка була задоволена судовим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року, а тому борг, який позивач просив суд стягнути з відповідача зі сплати відсотків та пені дорівнює 59363,97 грн., а також суми штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина), 2981,85 грн. (процентна складова).

Дослідивши встановлені судом обставини та вимоги, з якими позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 Цивільного кодексу України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно положень статей 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Проценти на неустойку не нараховуються.

Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18.09.2019 по справі № 387/1133/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2013 року за невиконання умов договору з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNH4KP65381013 від 06.09.2006 року, в тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6500 грн., за відсотками, пенею та штрафами.

Враховуючи, що заява позичальника містила у собі кінцеву дату кредитування, а саме 08.09.2008 року, суд прийшов до висновку, що позивач вже здійснив дії по стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором. оскільки у 2013 році кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію за кредитом припинилося.

Вимоги про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлено.

Суд враховує також правову позицію Верховного Суду у справі №175/4753/15-ц, де суд зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у разі відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Сторони:

Позивач - АК КБ «ПриватБанк», , юридична адреса: 010601, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50,

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,

Повний текст рішення складено 14.09.2020 року.

Суддя -