Справа № 333/2837/20
Провадження № 2/333/1795/2020
15 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
секретаря Єрохіної А.Б.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду
05.06.2020 року до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням звернувся позивач, який зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. Після укладення договору ОСОБА_2 в`їхав в квартиру разом із своєю сім`єю. Продавець квартири ОСОБА_4 з квартири виїхала, забрала усі речі, знялась з реєстраційного обліку, але у квартирі залишився зареєстрованим її син ОСОБА_3 . Добровільно знятись з реєстраційного обліку останній не бажає. Наявність реєстрації ОСОБА_3 чинить перешкоди у вільному користуванні та володінні квартирою, крім того ставить ОСОБА_2 у тяжке матеріальне становище через сплату комунальних платежів в повному обсязі та не дає можливості розпоряджатись власним майном. Позивач просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 .
17.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, так як реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає ОСОБА_2 в здійсненні права розпорядження власністю та ставить його у тяжке матеріальне становище через сплату комунальних платежів у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надано.
Допитаний у суді свідок ОСОБА_5 зазначив, що він є рідним братом позивача. ОСОБА_2 купив квартиру на початку 2020 року. Попереднім власником була ОСОБА_4 , яка після укладення договору купівлі-продажу квартири відразу ж з неї виїхала. Більше у квартирі ніхто не мешкав. ОСОБА_3 він ніколи не бачив і не знає, сторонні речі в квартирі брата відсутні.
Свідок ОСОБА_6 у суді зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . Позивач купив квартиру у 2020 році і відразу ж в ній заселився. До цього у квартирі мешкала ОСОБА_4 , але вона продала квартиру і виїхала. ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , про це вона знає зі слів останньої. Відповідача вона ніколи не бачила і не знайома з ним.
Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. (а.с. 6-10).
Факт не проживання відповідача підтверджено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допитаними в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів
їх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітут визначені у статті 406 ЦК України. Ними, зокрема, є припинення обставин які були підставою для встановлення сервітуту.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивача, яка є її власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 18.09.2020 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод