КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7254/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, постановлене суддею Величко Т.О. 26 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненка Дмитра Олександровича, ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненка Д.О., ОСОБА_3 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35639110 від 13.06.2017 року, прийняте Державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненком Д.О., стосовно реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 20873311 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 26.10.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики на суму 186 758 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки від 26.10.2016 року, за умовами якого в іпотеку було передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань 26.10.2016 року було укладено договір поруки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Визначений Кінцевий строк повернення грошових коштів був визначений - не пізніше 26 квітня 2017 року, місцем виконання зобов`язань (повернення грошових коштів) - АДРЕСА_3 . Вказував, що позивачем було сплачено відповідачу наперед 7 293 грн. за перший місяць позики та 7 293 грн. за другий місяць позики, що в сукупності становило 14 586, 00 грн. Зазначав, що 19.12.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору позики від 26 жовтня 2016 року на суму грошей у розмірі 131 500, 80 грн. Позивач вказував, що одразу згідно з графіком розрахунку за договором позики від 26 жовтня 2016 року позивачем на користь ОСОБА_3 було сплачено 7 293 грн. за третій місяць позики та згідно графіку розрахунку за Додатковою угодою № 1 від 19.12.2016 року 6 978, 80 грн., що в своїй сукупності склало 14 271,80 грн. Сума залишку грошових коштів за договором позики від 26 лютого 2017 року складала 289 403 грн.

Після закінчення строку для погашення боргу позивач почав шукати зустрічі з відповідачем ОСОБА_3 , однак, вона ухилялася від прийняття виконання зобов`язання. Представник позивача ОСОБА_4 вказував, що 13.06.2017 йому стало відомо, що державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненком Д.О. було вчинено реєстраційну дію стосовно оформлення права власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 . За інформацією, що міститься в Реєстрі речових прав на нерухоме майно підставою для оформлення права власності на належну йому квартиру були надані документи: договір іпотеки, серія та номер: 1436, виданий 26.10.2016, видавник: приватний нотаріус КМНО Дуленко О.О.; вимога про усунення порушень та повідомлення про отримання, серія та номер: б/н, виданий 03.05.2017, видавник: ОСОБА_3 Представник позивача вважає відповідні дії іпотекодержателя щодо вжиття заходів стосовно оформлення права власності на належну йому квартиру такими, що не відповідають вимогам та принципам закону, а дії реєстратора незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Зазначив, що позивач ніяких повідомлень від державного реєстратора про переоформлення квартири в порядку п.11 прим.1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не отримував. Крім того, посилався на те, що дійсна вартість квартири є значно більшою за ціну договору позики.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує рішення лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію, просить в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в частині позовної вимоги про скасування запису № 20873311 про державну реєстрацію відносно квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що державним реєстратором порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки саме іпотекодавець особисто має отримати вимогу про порушення зобов`язань, в цій вимозі обов`язково має бути зазначена вартість предмета іпотеки, за рахунок якої відбуватиметься звернення стягнення; копії довіреностей, що містяться в матеріалах справи не підтверджують повноважень ОСОБА_4 станом на 11.05.2017 року діяти від імені ОСОБА_2 ; крім того, вказує, що мало місце прострочення кредитора, оскільки він ухилявся від прийняття виконання зобов`язання від солідарного боржника за позиковим зобов`язанням - фінансового поручителя, а тому були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені з боку позивача.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 26.10.2016 між ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 10.12.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка мешкає в АДРЕСА_3 , від імені якої, на підставі довіреності, що посвідчена 10.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за № 2575 діяв ОСОБА_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 11.12.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , було укладено договір безпроцентної позики на суму 186 758,00 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого в іпотеку було передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Додатково, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, було укладено Договір поруки з ОСОБА_4 . Договором позики кінцевий строк повернення грошових коштів був визначений - не пізніше 26 квітня 2017 року, місце виконання зобов`язань (повернення грошових коштів): АДРЕСА_3 . Згідно з графіком розрахунку за договором позики від 26 жовтня 2016 року, позивачем було сплачено відповідачу наперед 7 293, 00 грн. за перший місяць позики та 7 293, 00 грн. за другий місяць позики, що в сукупності становило 14 586, 00 грн.

Судом встановлено, що позивач не виконала умови Договору позики від 26.10.2016 року, не внесла чергові платежі до 26.02.2017 року та до 26.04.2017 року, також не внесла такі грошові кошти на депозитний рахунок будь-якого нотаріуса до 26.04.2017 року.

Встановлено, що 19.12.2016 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1 до Договору позики від 26 жовтня 2016 року на суму 131 500, 80 грн., згідно з якою позивач мала вносити відповідні суми до 26.02.2017 року, до 26.03.2017 року, до 26.04.2017 року.

Судом встановлено, що позивач не виконала умови Додаткової угоди №1 до Договору позики від 26.10.2016 року, не внесла чергові платежі до 26.02.2017 року, до 26.03.2017 року та до 26.04.2017 року, також не внесла такі грошові кошти на депозитний рахунок будь-якого нотаріуса до 26.04.2017 року.

Загальна сума грошових коштів, отриманих позичальником на підставі Договору позики від 26 жовтня 2016 року складає 186 758,00 грн. та на підставі додаткової угоди №1 від 19.12.2016 року до Договору позики від 26 жовтня 2016 року складала 131 500, 80 грн. Умови повернення позики не були змінені, кінцевий строк погашення: 26 квітня 2017 року, місце виконання зобов`язання: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що згідно графіку розрахунку за договором позики від 26 жовтня 2016 року позивачем на користь відповідача було сплачено 7 293, 00 грн. за третій місяць позики та згідно графіку розрахунку за Додатковою угодою № 1 від 19.12.2016 року - 6 978, 80 грн., що в своїй сукупності склало 14 271,80 грн. Сума боргу за договором позики на 26 лютого 2017 року складала 289 403, 00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 повідомили представника відповідача , що всі остаточні дії по поверненню позики будуть здійснюватися виключно через ОСОБА_4 як поручителя за зобов`язаннями ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що позивач у справі та представник позивача у справі не надали суду доказів, та не повідомили про підстави звільнення від доказування, що позичальник намагався повернути грошові кошти за вказаними Договором позики та додатковою угодою, з встановленою періодичністю - до 26.02.2017 року та усього боргу до 26.04.2017 року.

Посилання представника позивача на те, що він намагався поговорити із позикодавцем, приїжджав щоб врегулювати деякі питання, не можуть бути прийняті судом як доказ повернення боргу, оскільки «намагання поговорити» не свідчать про повернення коштів, позивачем не надано достатніх та достовірних доказів, що кошти ним будь-яким способом поверталися, а відповідач відмовився від їх отримання.

Судом встановлено, що позивач, усвідомлюючи умови договору позики та іпотеки, ризики, які можуть настати у разі невиконання умов договору позики, та наслідки за Договором іпотеки, дійшла згоди із відповідачем щодо умов, так само сторони між собою за домовленістю дійшли згоди, що вартість предмету іпотеки, коштує менше за ринкові ціни на час його укладення, але у зв`язку із необхідністю грошових коштів уклали вказані договори.

Як вбачається із розділу 5 Договору іпотеки від 26.10.2016 року передбачені випадки звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до розділу 6 Договору іпотеки від 26.10.2016 року сторони цього Договору дійшли згоди та досягли істотних умов договору.

Згідно п.6.2 Договору іпотеки іпотекодержатель ОСОБА_3 надіслала на адресу позивача ОСОБА_2 (а.с.101-104 т.1) вимогу про усунення порушень від 03.05.2017 року, вказана вимога згідно зі зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення отримана « ОСОБА_6 » , на ній стоїть підпис та дата 11.05.2017 року.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги в тій частині, що іпотекодавець не отримала вимогу іпотекодержателя, оскільки як вбачається із довіреності від 22.02.2017 року , виданій ОСОБА_2 , вона уповноважила ОСОБА_6 бути її представником , у тому числі і у службах поштового зв`язку( а.с.105 том 1) Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем була отримана надіслана відповідачем вимога, про що свідчить розписка ОСОБА_4 про отримання поштового повідомлення та опис вкладення, де зазначено, що йому була вручена саме вимога за договором позики та договором іпотеки.

Як вбачається із вимоги, направленої ОСОБА_3 , з урахуванням умов договору позики та додаткової угоди до договору позики станом на 03.05.2017 року борг складав 929 849, 66 гривень. Повідомлено також, що у разі, якщо протягом 30 діб не буде погашена зазначена заборгованість, вона буде змушена задовольнити свої грошові вимоги через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки.( а.с.101 том 1)

Відповідно до Звіту № 31/01/18-15 про незалежну оцінку трьохкімнатної квартири загальною площею 60,61 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 на 2 лютого 2018 року ринкова вартість квартири 1 448 000 гривень ( а.с.50-52 том 2).

Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 зареєстроване державним реєстратором Мироненко Дмитром Олександровичем 12.06.2017 року ( а.с.39 том 2 )

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, встановивши, що іпотекодержателем надано належне підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» так і Порядку № 1127 щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що дало державному реєстратору можливість переконатися про завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 проведена згідно норм чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: