Єдиний унікальний номер 236/4168/18
Номер провадження 22-ц/804/232/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 236/4168/18 за позовом кредитної спілки «Схід» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою кредитної спілки «Схід» на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року (суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складено 04 листопада 2019 року),

в с т а н о в и в :

23 листопада 2018 року кредитна спілка «Схід» звернулась з позовом до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 червня 2015 року між кредитною спілкою «Схід» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1508, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 4200 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення до 08 грудня 2015 року. 08 червня 2015 року між кредитної спілкою «Схід» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1508, згідно з яким остання взяла на себе обов`язок солідарно відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 . Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 травня 2015 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь кредитної спілки «Схід» стягнуто станом на 01 грудня 2015 року суму боргу за кредитним договором 4200 грн., плату за користування кредитом 476 грн., штрафні санкції за договором 5330,64 грн., судовий збір 1218 грн. Просила стягнути з відповідачки проценти за користування кредитом з 01 грудня 2015 року по 19 листопада 2018 року в сумі 7220,57 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову кредитної спілки «Схід» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач кредитна спілка «Схід» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи впродовж 11 місяців свідомо систематично процесуально неправомірними діями перешкоджав позивачу захистити своє порушене право. Також суд першої інстанції неправомірно вважав, що в момент подання позову право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, однак стаття 598 ЦК України не передбачає такої підстави припинення зобов`язання як звернення до суду з позовом або винесення рішення судом. Також суд першої інстанції робить висновок, що на правовідносини, які виникли після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлено договором поруки, однак стаття 559 ЦК України не передбачає такої підстави припинення поруки як винесення судового рішення про стягнення зафіксованої заборгованості.

Відповідачкою відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 08 червня 2015 року між кредитною спілкою «Схід» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1508, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 4200 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення до 08 грудня 2015 року (а.с.6).

08 червня 2015 року між кредитною спілкою «Схід» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1508, згідно з яким остання взяла на себе обов`язок солідарно відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 (а.с. 7).

Протягом строку користування кредитом ОСОБА_2 було здійснено часткове погашення боргу.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 травня 2015 року у справі № 236/3463/15-ц позов КС «Схід» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь кредитної спілки «Схід» станом на 01 грудня 2015 року суму боргу за кредитним договором 4200 грн., плату за користування кредитом 476 грн., штрафні санкції за договором 5330,64 грн., судовий збір в розмірі 1218 грн.(а.с.58-59).

Позивачем було отримано виконавчі листи та передано їх на виконання до Лиманського ВДВС ГТУЮ в Донецькій області для примусового виконання, в ході якого було погашено частину заборгованості (а.с.57,60).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафів за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Враховуючи, що вже є судове рішення про стягнення кредитної заборгованості, зокрема, із поручителя, це свідчить про закінчення строку дії договору поруки, тому на правовідносини, які виникають після ухвалення такого рішення порука не поширюється, інше договором поруки не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, здійснивши право на дострокове повернення кредиту та звернувшись з позовом до суду, за яким 24 грудня 2015 року було прийнято рішення (набуло законної сили 04 січня 2016 року) про дострокове стягнення основного зобов`язання, кредитор, відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України у шестимісячний строк, тобто до 04 липня 2016 року повинен був звернутися до суду та пред`явити свої вимоги до поручителя, що позивачем зроблено не було.

За таких обставин кредитором були пропущені строки пред`явлення вимог до поручителя, тому договір поруки є припиненим.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

З огляду на викладене позивач використав право вимагати сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів згідно із договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана під час виконання судового рішення про стягнення грошових коштів за договором кредиту.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені вище висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18). При розгляді цієї справи Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення грошових коштів за кредитним договором заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які не спростовують висновки суду та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Схід» залишити без задоволення.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи