Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

16.09.2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Парова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1 , поданої в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Краснов Радіон Вікторович, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник вказує, що постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Грицищуком М.П. 26.03.2010 року відкрито виконавче провадження №18312017 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6830 виданого Ужгородським міськрайонним судом 24.10.2005 року . 02.03.2011 року головним державним виконавцем Грицищук М.П. у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ) та оголошення заборони на його відчуження в межах суми звернення стягнення 37044,26 грн.

Згодом, заявник дізналася через Закарпатську філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за постановами державного виконавця від 20.01.2009 року та від 02.03.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що із застосуванням даних реєстру автоматизованої системи виконавчих проваджень 10.07.2019 року було встановлено, що 29.12.2010 року державним виконавцем виконавчий лист від 24.10.2005 року постановою повернуто стягувачу ( ОСОБА_3 ) з причин перешкоджання стягувачем виконавчим діям на підставі п.4 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції , що діяла на час ухвалення постанови. Заявник зазначає, що державний виконавець в порушення приписів ст. 38 ЗУ Про виконавче провадження у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві не зазначив про скасування арешту , накладеного на майно боржника.

Зважаючи на положення нормативно-правових актів, якими врегульовувалось питання закінчення виконавчого провадження та скасування встановлених обмежень, заявником була скерована скарга до державного виконавця з вимогою скасувати арешти на квартиру по АДРЕСА_2 та заборони на його відчуження.

16.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту на майно шляхом внесення змін у постанову від 29.12.2010 року.

У відповідь на цю скаргу начальник відділу державної виконавчої служби надіслав представнику заявника лист № 51457 від 23.08.2019 року, у якому вказав, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду.

Заявник вважає , що державний виконавець всупереч приписам ЗУ Про виконавче провадження, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві не зазначив про скасування арешту , накладеного на майно боржника.

Заявник вважає таку бездіяльність державного виконавця по відношенню до боржника незаконною та протиправною.

На підставі викладеного представник заявника просить суд: зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. в межах виконавчого провадження за виконавчим листом №2-6830, виданого 24.10.2005 року Ужгородським міськрайонним судом скасувати арешт та оголошену заборону на відчуження на квартиру, яка належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги скарги просив задовольнити.

Представник Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не зявився, головний держаний виконавець Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Грицищук М.П. надав суду 20.02.2020 року відзив на скаргу, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні скарги мотивуючи тим, що 29.12.2010 року у відповідності до п.4 ст. 40 3/У «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві зареєстрованого у АСВП за №18312017 по виконанню в/листа №2-6830 від 24.10.2005 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 37 708,15 грн. Матеріали виконавчого провадження передано до архіву Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у З/о. Станом на 20.02.2020 рік стягувачем ОСОБА_3 повторно на виконання в/лист №2-6830 від 24.10.2005 року, виданий Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 37 708,15 грн. на виконання до Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у З/о не пред`являвся. В межах вищевказаного виконавчого провадження з метою забезпечення виконання виконавчого документа у відповідності до 3/У «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказує на відсутність у діях ДВС неправомірності. Вказав, що відсутнє підтвердження щодо сплати боржником заборгованості згідно виконавчого документа, тобто рішення суду не виконано.

В подальшому , 15.09.2020 року головний держаний виконавець Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Грицищук М.П. надав суду клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку з неотриманням копії скарги з метою подачі письмового відзиву.

Стягувач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду скарги, на адресу суду повернулися судові виклики з відміткою Укрпошти адресат відсутній.

З огляду на те, що згідно ч.2 ст.450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що не зважаючи на неявку стягувача, боржника та головного державного виконавця Грицищук М.П., скарга ОСОБА_1 , подана в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 може бути розглянута судом у судовому засіданні 16.09.2019 року.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13,81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається із змісту скарги, така подана в порядку ст. 447 ЦПК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження»

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплексдій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) ; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 26.03.2010 року постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищук М.П. відкрито виконавче провадження №18312017 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6830 виданого Ужгородським міськрайонним судом 24.10.2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 37 708,15 грн.

Державним виконавцем після відкриття провадження у справі було вжито ряд заходів по виконанню рішення cуду.

Державним виконавцем 02.03.2011 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що стверджується даними витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна .

Відповідно до витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за постановами державного виконавця від 20.01.2009 року та від 02.03.2011 року зазначено про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а саме квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

29.12.2010 року головним державним виконавцем МВ ДВС УМУЮ Грицищук М.П. в межах виконавчого провадження №18312017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем було вказано п.4 ч.1 ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження, а саме стягувач своїми діями перешкоджає

провадженню виконавчих дій.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) .

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV ( в редакції , що діяла на час виникнення правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на

все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі

потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та

оголошено заборону на його відчуження,надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів,що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Так, питання повернення виконавчого документа стягувачу врегульовані статтею 40 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час прийняття вищевказаної постанови).

Відповідно до ч.2 ст.38 цього Закону в редакції на момент виникнення правовідносин - якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, суд зобов`язаний перевіряти дотримання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Виходячи з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV ( в редакції , що діяла на час виникнення правовідносин)державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документа не зазначено про зняття арешту з майна .

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вище встановлені обставини , керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржувана бездіяльність державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищук М.П., в частині не зняття арешту з майна боржника та виключення відомостей про арешт щодо нього з Єдиного Реєстру боржників під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачувід 29.12.2010 року у виконавчому провадженні №18312017 є неправомірною.

За таких обставин, скаргу потрібно задовольнити .

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Крім того, у відповідності до ст. 452 ЦПК України на органи державної виконавчої служби покладаються судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 247, 260, 261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 37, 38, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , поданої в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити .

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищук М.П. , в частині не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 та виключення відомостей про арешт щодо нього з Єдиного Реєстру боржників під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2010 року у виконавчому провадженні №18312017 .

Зобов`язати головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Грицищук М.П. вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №18312017 .

Стягнути з Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявник боржник - ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 );

Стягувач - ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_4 )

Заінтересована особа:

головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Гирицищук М.П.(місце знаходження вул. Заньковецької ,10, м. Ужгород )

Дата складання повного тексту ухвали 16.09.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца