Справа № 182/907/20
Провадження № 2/0182/1303/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Представник позивача - адвокат Яремчук Людмила Валентинівна на підставі договору про надання правової допомоги № 03/02 від 03.02.2020 року, ордеру серія ДП №2439/025 від 03.02.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 3729 від 08.06.2018 року (а.с.7-9).

Заяви по суті справи:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., судові витрати стягнути з відповідача(а.с.1-2).

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 31.12.2003 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. 24.07.2019 року відповідач подав до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них є спільний син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08.11.2004 року ними була придбана за договором купівлі-продажу чотирикімнатна квартира загальною площею 59,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Право власності було оформлене на відповідача. Вони не можуть дійти згоди щодо справедливого розподілу спільно набутого майна, зокрема щодо зазначеної квартири. Враховуючи рівність часток чоловіка та дружини при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви, оскільки квартира була придбана за гроші у розмірі 2/3 її вартості за рахунок продажу належної йому на праві особистої власності двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . І хоча продаж , по документам , здійснив його батько, гроші належали йому, оскільки фактично квартира була подарована йому батьком ще у 1999 році. Іншу частину у розмірі 1/3 вартості квартири, вони дійсно оплатили за спільні сімейні грошові кошти, які він отримав у кредит та виплатив в період спільного проживання з позивачкою. Вважає, що позивачці може належати лише 1/6 частина квартири. Окрім того, позивач у липні 2016 року поїхала на роботу до Польщі, залишивши його з дітьми самих. Гроші на утримання їх спільного сина вона не надавала, участі у вихованні та утриманні сина вона не приймає. Дружина і до цього часу проживає у Польщі та має посвідку на мешкання. 24.07.2019 року він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. А позивач у лютому 2020 року звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя і лише з цього моменту стала пересилати кошти у розмірі 100 доларів на місяць у якості добровільної сплати аліментів. Однак коштів, які позивач надає у якості аліментів не є достатніми для нормального фізичного та духовного розвитку їх спільної дитини. Вважає, що оскільки позивач з 2016 року по лютий 2020 року не допомагала матеріально йому утримувати сина, то слід відступити від рівності часток подружжя на користь батька, з яким проживає неповнолітня дитина. Сума аліментів, які навіть за мінімальним розміром за період з липня 2016 року по лютий 2020 року складають 42 тисячі грн., що становить вдвічі більше вартості частки позивача на яку вона має право - 24944,17 грн., а тому відстав для задоволення позовної заяви та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири не має(а.с.48-50).

Представник позивача, адвокат Яремчук Л.В., надала письмові пояснення на відзив відповідача, в яких зазначила, що кошти , за які вони купували квартиру були спільно набуті під час шлюбу, оскільки вони брали кредит під заставу, які виплачували спільно під час перебування у шлюбі. Щодо дарування коштів свекра її чоловікові, то їй нічого не відомо, копії договору дарування вона не отримувала. У 2008 році, коли померла її бабуся, зі сторони мами їй було передано частину спадщини від продажу квартири бабусі, а це 8000 доларів США. Всі отримані нею кошти були вкладені в ремонт квартири АДРЕСА_1 . А у 2014 році за спільні ними кошти було встановлене індивідуальне опалення. Щодо утримання сина, то вона надає 1/4 частину від свого заробітку і якщо цих коштів у розмірі 3000 грн. недостатньо, то вона готова нести додаткові витрати, але за умови надання письмових доказів.

Процесуальні дії у справі.

23.03.2020 року Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцької-Шаховал І.О. по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін (а.с.14-15).

13.05.2020 року суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О. подала заяву про самовідвід (а.с.20)

Ухвалою суду від 13.05.2020 року задоволено самовідвід судді Кобеляцької-Шаховал І.О.(а.с.21)

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.05.2020 року головуючим по справі визначено суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Багрову А.Г. (а.с.22)

19.05.2020 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Багровою А.Г. постановлено цивільну справу прийняти до свого провадження, продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін(а.с.23).

19.05.2020 року ухвалою суду витребувано відомості про доходи сторін по справі (а.с.24), витребувано в КП НМБТІ відомості щодо реєстрації права власності на квартиру.

16.06.2020 року ухвалою суду зобов`язано позивача надати на адресу суду завірену належним чином копію свідоцтва про шлюб, укладеного 31.12.2013 року(а.с.41)

07.08.2020 року ухвалою суду відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про витребування довідки про перетин кордону ОСОБА_1 , зобов`язано приватного нотаріуса надати на адресу суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що посвідчений 20.09.2004 року за реєстровим №3512(а.с.78).

07.08.2020 року ухвалою суду зобов`язано приватного нотаріуса надати на адресу суду належним чином засвідчену копію договору іпотеки від 19.11.2004 року, реєстраційний номер №1715, а також повідомлення АТ КБ „Приватбанк" від 04.04.2008 року вх. №338 на підставі якого 04.04.2008 року було вилучено обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79)

Судом встановлено:

31.12.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с.68)

24.07.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 (справа № 182/5082/19), на даний час в ЄДРСР відсутні відомості про прийняте рішення судом. Сторонами також не надано до суду відомостей щодо прийняття судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10)

05.11.2004 року за договором купівлі-продажу , в період перебування сторін у шлюбі, була придбана квартира АДРЕСА_1 та зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 ( а.с.57-58, 71-72, 75-77).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Як вбачається з матеріалів справи, після реєстрації щлюбу сторони проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 , батькові відповідача (а.с.73-74).

20.09.2004 року ОСОБА_4 (батько відповідача) продав квартиру АДРЕСА_2 за 9740 грн.(а.с.86).

За договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 05.11.2004 року, яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 , продаж вчинено за 9180 грн.(а.с.57).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 19.11.2004 року на купівлю квартири в ЗАТ Комерційний банк „Приватбанк" отримав кредит в розмірі 10039 грн. за договором №NIHOGK00492512. З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором зі згоди ОСОБА_1 , яка посвідчена нотаріусом, квартиру АДРЕСА_1 подружжям було передано в іпотеку(а.с.89-91).

З копії договору іпотеки № NIHOGK00492512 від 19.11.2004 року вбачається, що отримані ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 9180 грн. направлено на купівлю квартири, що дорівнює вартості квартири, яка визначена в договорі купівлі-продажу.

Отже, згідно матеріалів справи, судом встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а отже вона є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.

Посилання ж відповідача, що на придбання квартири були використані подаровані йому кошти від продажу квартири, яка належала батькові, свого підтвердження не знайшли, а тому його доводи про те, що 2/3 частини квартири є його особистою власністю є недоведеними.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного господарства і з липня 2019 року в суді розглядається справа щодо розірвання між ними шлюбу. Після припинення шлюбних відносин, неповнолітній син подружжя Уманець Ілля , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з батьком.

Відповідач вважає, що наявні підстави для збільшення його частки у спільному майні подружжя, так як позивач з липня 2016 року працює в Польщі та до лютого 2020 року не допомагала йому матеріально в утриманні та вихованні сина, а лише привозила подарунки на день народження. Зазначає, що надання позивачем йому 100 доларів на місяць для утримання сина є не достатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому є всі підстави для відступлення від рівності часток подружжя на його користь.

Однак, на думку суду, проживання спільної дитини з відповідачем, з огляду на встановлені у справі обставини, непогодження відповідача з розміром отримуваних від позивача аліментів на утримання сина, які матір сплачує добровільно, та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя.

Отже, наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідач також не довів.

Таким чином, оскільки спірна квартира, яка була придбана подружжям у період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, то частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає, то суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви позивача.

Розподіл судових витрат.

Заявлені до відшкодування судові витрати, які понесла позивач, складаються із судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.3).

За таких обставин, за змістом ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-82 , 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., залишивши іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м у власності ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.(вісімсот сорок грн. 80 коп.)

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14.09.2020 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: А. Г. Багрова