КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8566/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12серпня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агробудтранс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агробудтранс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства «Агробудтранс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 26.02.2018 року ОСОБА_2 , який працює водієм в ПП «Агробудтранс», керуючи транспортним засобом «Богдан А-09202» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Саксаганського, 42 в м. Києві, зіткнувся з автомобілем Фольксваген державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_2 , було пошкоджено автомобіль, який належить позивачу, у зв`язку з чим йому завдано майнової шкоди у розмірі 39918 грн. 94 коп.

Просив стягнути з Приватного підприємства «Агробудтранс», на його користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 39918 грн. 94 коп. та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агробудтранс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Агробудтранс» на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку у розмірі 39 918 грн. 94 коп., судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а всього 40 623 грн. 74 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Приватне підприємство «Агробудтранс» в особі представника - адвоката Кацинського Олександра Володимировича, звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи. В апеляційній скарзі зазначає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Тому просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агробудтранс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2018 року приблизно о 11 год. 20 хв. ОСОБА_2 в м. Києві по вул. Саксаганського, керуючи автомобілем «Богдан» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочавши рух на заборонений сигнал світлофору, не впевнився в безпечності, не надав дорогу автомобілю, що завершував рух через перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року по справі № 752/4789/18, яка набрала законної сили 17.04.2018 року, було встановлено вказані обставини, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «Європейський страховий союз» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/1441652. Страхувальником є ПП «Агротудтранс» та на момент дорожньо-транспортної пригоди є чинним.

Зі звіту про оцінку автомобіля ФОП ОСОБА_3 № 1178 вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Фольксваген державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 39 918 грн. 94 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність дій третьої особи, що потягли пошкодження належного позивачу автомобіля, встановлена постановою судді у справі про адміністративне правопорушення (ч. 4 ст. 61 ЦПК України), та майнова шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми відшкодування у розмірі 39 918,94 гривень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavinand Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам і вірно встановлено, що з урахуванням встановлених обставин справи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівникомє доведеними та обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності не заслуговуютья на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а прийняте рішення суду першої інстанціїє законним і обґрунтованим та таким, що в повній мірі відповідає Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини як джерела права, Конституції України, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, 369,375, 381, 382 ЦПК України,колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агробудтранс» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк