Справа №297/922/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фейіра О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" за довіреністю Степушенко Павло Миколайович звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 22 065,80 грн..

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 21 лютого 2017 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3252531, згідно умов якого ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю зебезпеченого транспортного засобу марки "Citroen Berlingo", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області №297/2377/17 від 23 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 , 14 жовтня 2017 року о 16:00 год. в м. Берегове, по вул. Сечені, керуючи автомобілем марки "Citroen Berlingo", державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «FORD С-MAX», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », власником якого є ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.10.а Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » було завдано механічних ушкоджень, а власнику такого матеріальні збитки, у зв`язку з чим, власник автомобіля «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/3252531. Так, на підставі страхового акту №615-17, власнику автомобіля «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22 065, 80 грн.. Разом з тим, ОСОБА_1 залишив місце ДТП, що є порушенням договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/3252531 та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" завдані збитки в порядку регресу, в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АК / 325253, однак, добровільно відшкодувати завдану шкоду, останній відмовляється. А тому, просить суд стягнути з ОСОБА_1 в користь ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22 065, 80 грн. та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, згідно якого просить справу розглянути без участі їх представника (а. с. 66-67).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 14 липня 2020 року, згідно якої просить справу розглянути без його участі, заперечує проти позовних вимог позивача та просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с. 82).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, доказів того, що він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим самим порушив умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та вимоги Закону України "Про обов`язкове страхування цививільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів", позивачем не надано (а.с. 77-81).

20 липня 2020 року представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" Степушенко П.М. подав відповідь на відзив, згідно якого вказує, що обставини зазначені ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву спростовуються наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 92-100).

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, проти позовних вимог позивача заперечує, просить в задоволенні позову відмовити (а.с.102).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу свої вимог та заперечень в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як встановлено з матеріалів справи, 21 лютого 2017 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3252531, згідно якого ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю зебезпеченого транспортного засобу марки "Citroen Berlingo", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с. 6).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області в справі 297/2377/17 від 23 листопада 2017 року, ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цією ж постановою встановлено, що 14 жовтня 2017 року о 16:00 год. ОСОБА_1 в м. Берегове, по вул. Сечені, керуючи автомобілем марки "Citroen Berlingo", державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «FORD С-MAX», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », власником якого є ОСОБА_2 , в результаті наїзду транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.10.а Правил дорожнього руху. Така набрала законної сили 05 грудня 2017 року (а.с. 19-20).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз`яснень, які містяться в абз.4 п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено з матеріалів справи, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля ОСОБА_2 матеріальну шкоду (а.с. 7-13, 15).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Власник автомобіля «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_2 20 жовтня 2017 року звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" із заявою про отримання страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 жовтня 2017 року (а.с. 21).

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі страхового акту №615/17 (а.с. 52), власнику автомобіля «FORD С-MAX», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_2 за його заявою від 20 жовтня 2017 року (а.с. 21), ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22 065, 80 грн., що стверджується копіями платіжних доручень №16873 від 31 травня 2018 року, №16857 від 30 травня 2018 року, №16832 від 29 травня 2018 року, №16797 від 25 травня 2018 року, №16765 від 24 травня 2018 року, №16752 від 23 травня 2018 року, №16730 від 22 травня 2018 року, №16699 від 21 травня 2018 року, №16668 від 18 травня 2018 року та №16639 від 17 травня 2018 року (а.с. 5, 41-50).

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15.

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 жовтня 2017 року.

Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року встановлено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України, презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України. - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на п.п.«в» п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Однак, доказів того, що ОСОБА_1 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 жовтня 2017 року по вул. Сечені в м. Берегове позивачем не надано. Не надано доказів і про те, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності 122-4 КУпАП, тобто залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідь від НПУ, що міститься на аркушах справи 16-18, суд до уваги не приймає, оскільки така, відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, не є допустимим доказом по справі, так як вона не засвідчена належним чином, що позбавляє суд пересвідчитись в достовірності відомостей, зазначених в такій.

Крім того, посилання представника позивача на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у справі №297/2377/17, якою встановлено порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.10 а Правил дорожнього руху, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Так, згідно п. 2.10 а Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

А тому, суд вважає, що викладені в постанові Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у справі №297/2377/17 обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не узгоджуються із порушенням водієм "Citroen Berlingo", державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_1 п. 2.10 а Правил дорожнього руху. Разом з тим, обставини ніби то порушення п. 2.10 а Правил дорожнього руху у вказаній постанові не зазначені.

За наведених обставин, суд вважає, що постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2017 року у справі №297/2377/17 за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не може бути покледено за основу доведеності ОСОБА_1 у самовільному залишенні місце дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 жовтня 2020 року та відшкодування ним в порядку регресу на підставі п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", матеріальної шкоди.

Разом з тим, суд враховує, що згідно листа Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області №0-23а/з/106/27/1-2020 від 13 липня 2020 року, в період із 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_1 адміністративні матеріали за ст. 124 КупАП були направлені до Берегівського районного суду Закарпатської області. Інші відомості про складання адміністративних матеріалів за цей період відсутні (а.с. 80).

Оскільки, в матеріалах справи не знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 жовтня 2017 року, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу на підставі п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", матеріальної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що водій транспортного засобу "CITROEN BERLINGO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_1 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, самовільно залишив місце пригоди, оскільки до адміністратиної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, тобто за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, такий не притягувався, та враховуючи принцип презумпції невинуватості, суд приходить до висновку, що позивач не має права регресної вимоги до відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд вважає відмовити.

За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача не доведеними, в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 979, 1166, 1187, 1191 ЦПК України, ст.ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 76-81, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

рішив:

в задоволенні позову ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Фейір О. О.