Житомирський апеляційний суд
Категорія 82 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 295/16189/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсними договору відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Семенцовою в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи»), Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі ПАТ «Промінвестбанк»), в якому просив суд визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року та договір про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012 року, які були укладені між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № Ф-1 від 04.01.2008 року, що був укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 04.01.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком, правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № Ф-1, за умовами якого позивач, як позичальник отримав кредит у сумі 170 000,00 грн. з процентною ставкою 15,5 % річних з кінцевою датою повернення 31.12.2027 року. Кредит було надано на споживчі цілі для ремонту належної позивачу квартири, в якій він проживає разом із своєю сім`єю. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та позивачем було укладено договір іпотеки від 04.01.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору було передано в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу.

17.12.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого товариство зобов`язується передати за плату грошові кошти в розпорядження банку, а останній зобов`язується відступити відповідачу свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за кредитним договором, укладеним із позивачем.

17.12.2012 року між є ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, укладеними банком та його клієнтами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним між банком і позивачем.

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору відступлення та згідно витягу до додатку № 1 до нього, який містить реєстр позичальників, товариство отримало від банку право вимоги щодо кредитного договору, який був укладений 08.01.2008 року. Проте кредитного договору між ним та банком від 08.01.2008 року ніколи не укладалось.

ОСОБА_1 вважає, що замість права вимоги за кредитним договором, укладеним 08.01.2008 року, банк безпідставно передав товариству матеріали кредитної справи позивача щодо справжнього кредитного договору, укладеного 04.01.2008 року. При цьому дата укладення кредитного договору є істотною його умовою.

На думку позивача, недійсність договору відступлення в частині, що стосується кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, зумовлює недійсність договору про передачу прав за договорами забезпечення в частині, що стосується договору іпотеки, укладеного між банком та позивачем. Крім того, на підставі оспорюваних позивачем договорів державним виконавцем Богунського ВДВС м. Житомир прийняті рішення, направлені на стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а не на користь банку, якого позивач вважає законним кредитором, що порушує його права та законні інтереси.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Промінвестбанк» про визнання недійсними договору відступлення права вимоги та договору про передачу прав за договорами забезпечення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, скаржник просить скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтуванням доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що в Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги зазначена невідповідна дата укладення кредитного договору між банком та позивачем, тобто 08.01.2008 року замість справжньої дати 04.01.2008 року. Однак, судом зроблено передчасний висновок щодо того, що боржником за цим кредитним договором є позивач, оскільки між позивачем та банком кредитний договір від 08.01.2008 року ніколи не укладався. При цьому, суд безпідставно зробив висновок про те, що невідповідність цієї дати є опискою. Судом не враховано, що між банком та позивачем на час укладення кредитного договору №Ф-1 від 04.01.2008 року, існував діючий кредитний договір №Ф-267, який був укладений 17.05.2007 року між банком та позивачем. Скаржник вважає, що невідповідність дійсної дати укладення кредитного договору між банком і позивачем не є опискою, а є домовленістю сторін договору відступлення права вимоги, оскільки відповідачами не було надано суду належних доказів того, що вказана розбіжність у даті є опискою та для усунення цієї помилки сторони уклали між собою додаткову угоду. На думку ОСОБА_1 наявність другого діючого кредитного договору спростовує підстави вважати опискою невідповідність дати зазначеної в Додатку №1 договору відступлення права вимоги дійсної дати укладення кредитного договору №Ф-1 від 04.01.2008 року між банком та позивачем.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача ОСОБА_1 до суду в черговий раз надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із викликом його на 11-00 год. 14.09.2020 р. до Богунського районного суду м.Житомира як позивача у справі за заявою на дії приватного виконавця. Разом з тим, належних доказів на підтвердження вказаної обставини суду надано не було, оскільки подана до даного клопотання ксерокопія повістки свідчить про виклик до суду першої інстанції на указану дану як відповідача ОСОБА_2 , а не позивача у даній справі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає чергову неявку позивача до суду без поважної причини, здійснює розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зміст оспорюваних позивачем договорів не містить в собі умов, які б суперечили нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, що могло б зумовлювати визнання їх недійсними, а невідповідність дійсної дати укладення кредитного договору між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 даті, зазначеній у додатку до Договору № 1 відступлення прав вимог є опискою, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та рішеннями судів у інших справах, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до новою кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 517 ЦК України передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У силу ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що визначено ч. 1 ст. 626 ЦК України.

Так, судом встановлено, що 04.01.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком, правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф-1, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 170 000,00 грн. та зобов`язався повернути його і сплатити відсотки за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.7,8).

04.01.2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

17.12.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого товариство одержало право вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.11-16, 49-70), а також цього ж дня між ними укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, в тому числі за вказаним вище договором іпотеки (а.с.19-20, 74-80).

Згідно додатку до договору № 1 відступлення прав вимоги вказано кредитні договори, за якими передано ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги до боржників, серед яких значиться кредитний договір № Ф-1 від 08.01.2008 року, боржником за яким є позивач (а.с.71-73).

Крім того, у додатку до договору № 1 про передачу прав за договорами забезпечення (а.с.81-83) вказано договір іпотеки від 04.01.2008 року, іпотекодателем в якому зазначено позивача. Тобто, ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником та іпотекодержателем по зобов`язаннях, що містяться в Кредитному договорі та Договорі іпотеки, які укладені між сторонами 04.01.2008 року.

Також перехід прав вимог від ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Кредитні ініціативи» саме по кредитному договору від 04.01.2008 року підтверджується рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 р., яким задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього заборгованість по кредитному договору станом на 25.03.2014 р. в розмірі 139 330,22 грн.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» неправомірними діями набуло право вимоги по Кредитному договору та Договору іпотеки також спростовуються рішеннями Шевченківського райсуду м. Києва від 15.07.2015 р. у справі № 761/4280/15-ц та Богунського райсуду м.Житомира від 12.09.2017 р. у справі № 295/3983/17, якими було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про визнання недійсними договору відступлення права вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення.

Одним із доводів апелянта є посилання на те, що на час укладення кредитного договору №Ф-1 від 04.01.2008 р. існував інший діючий кредитний договір №Ф-267, укладений 17.05.2007 р. між ним та банком, який, на його думку, спростовує висновок суду про те, що розбіжності у даті зазначеній в Додатку №1 до договору відступлення права вимоги та даті укладення кредитного договору №Ф-1 від 04.01.2008 року (замість 04.01.2008 року помилково вказаного 08.01.2008 року), є опискою через відсутність інших укладених між банком та позивачем договорів. Однак зазначений довід на правильність висновків суду не впливає, оскільки станом на дату відступлення прав вимог (17.12.2012 р.) Договір №Ф-267 про обслуговування та кредитування карткового рахунку від 17.05.2007 р. вже не був чинним так як згідно умов цього договору кінцевою датою погашення кредиту та виконання зобов`язань є 15.09.2009 р.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Зміст правочину становлять його права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися, що закріплюється у його статях та пунктах (ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що зміст оспорюваних позивачем договорів не містить в собі умов, які б суперечили нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, що могло б зумовлювати визнання їх недійсними, а невідповідність дійсної дати укладення кредитного договору між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 даті, зазначеній у додатку до Договору № 1 відступлення прав вимог є опискою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий Судді