Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 вересня 2020 року

м. Одеса

Справа № 521/10721/19

Провадження № 2/521/500/20

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Коваль Т.А.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 .

Представник - ОСОБА_3

Третя особа - державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори

в місті Одеса Михальова Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одеса Михальова Л.І., про визнання договору дарування недійсним -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , за якими просив суд визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 від 01.09.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Михальовою Л.І. Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини.

ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 23 липня 2007 року, виданого УЖКГ Одеської міської Ради за № 3-25909, зареєстрованого в комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН» позивач ОСОБА_1 є власником частини у зазначеній квартирі АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрований за цією адресою та мешкає на теперішній час.

Відповідач ОСОБА_2 є донькою колишньої дружини позивача ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що порушені його житлові права, оскільки нещодавно він дізнався про втрату свого статусу власника частини квартири, яка належала йому відповідно до правовстановлюючих документів, шляхом дарування належної позивачу частини квартири АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що не мав наміру розпоряджатись своєю частиною власності у квартирі АДРЕСА_2 , не мав бажання дарувати належне йому єдине житло нікому, і відповідачу також.

Про існування договору дарування позивачу стало відомо нещодавно. У 2008 році він не надавав згоди на розпорядження своєю частиною власності у квартирі АДРЕСА_2 та не приймав участі в здійсненні правочину на користь ОСОБА_2 .

Нотаріальне посвідчення правочину означає, що його зміст, час і місце здійснення, наміри суб`єктів правочину, його відповідність закону та інші обставини офіційно зафіксовані нотаріусом, і розглядаються як встановлені і достовірні. Правочин, який посвідчується нотаріально, має відповідати вимогам, встановленим ст. 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити нормам ЦК та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. У випадку, коли правочин не відповідає хоча б одній із перерахованих вимог, він не може бути визнаним укладеним з дотриманням встановленої нотаріальної форми.

Згідно цього договору відповідач ОСОБА_2 отримала в дар від позивача його єдине житло. Він не мав наміру дарувати своє житло, про що свідчить той факт, що позивач як і раніш мешкає у тій самій квартирі за тією ж адресою на підставі відсутності іншого житла.

Для підтвердження відсутності з боку позивача волевиявлення та факту його звернення до нотаріуса для підписання договору дарування, вважав за необхідне просити суд про призначення експертизи, на розгляд якої поставити питання: про відповідність підпису позивача та підпису на договорі дарування від 01.09.2008 р., посвідченого державним нотаріусом Михальовою Л.І. Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, надала до суду відзив на позов, посилаючись на такі обставини.

01 вересня 2008 року згідно договору дарування позивач разом з матір`ю позивача добровільно подарували їй належні їм 127/1000 частини квартири АДРЕСА_1 .

Своє добровільне волевиявлення дарувальники скріпили підписами, що відповідало їхній внутрішній волі, цей правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені відповідним договором дарування. Позивач в свою чергу прийняла в дар вищезазначену частину квартири у відповідності з ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України. На її ім`я відкриті особові рахунки. З дня реєстрації правочину та по теперішній час позивач сплачує всі комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями.

На момент укладення вищезгаданого договору ОСОБА_1 був дієздатною особою, жодних відхилень психіки не спостерігалось, тому він, укладаючи правочин, повністю давав звіт своїм діям та розумів наслідки такого правочину. Крім того, оспорюваний договір укладений з дотриманням норм статті 202 та статті 203 ЦК України, а посилання позивача на те, що він не підписував даний договір, є ніщо інше, як намагання ввести суд в оману, з метою повернення колишньої власності.

Копія договору дарування постійно знаходилась у позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, а відповідачу - дружина, ОСОБА_5 . Через декілька років після смерті матері позивач почав жалкувати про укладення договору дарування на ім`я позивача, бо мав наміри в черговий раз одружитися.

Також позивач не може вимагати визнання вищезазначеного правочину недійсним в цілому, оскільки він був вчинений від імені двох осіб, а саме від імені матері та позивача.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про застосування стоків позовної давності, посилаючись на таке.

Позивач в позовній заяві зазначає, що про вищезгаданий правочин йому стало відомо нещодавно. При цьому, згідно письмових доказів, які позивач сам додає до позовної заяви, а саме копію заяви ОСОБА_1 до КП «Міське агентство з приватизації житла» за вхідним № 795-т/0107 від 14.06.2016 року, в якій у абзаці 3 зазначено, що у додатках до листа знаходиться договір дарування, де зазначено, що він з дружиною ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 127/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , а також він додає до своєї заяви копію даного договору дарування. Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману з метою не застосування строків давності звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного позивач вважає, що ОСОБА_1 пропустив трирічний строк на звернення до суду.

Третя особа державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одеса Михальова Л.І. до суду не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю.

В судове засідання, призначене на 08 вересня 2020 року позивач не з`явився, надав до суду заяву, за якою просив суд задовольнити позов, справу розглядати за його відсутністю на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Щодо проведення експертизи.

В позовній заяві позивач просив суд призначити судову експертизу, на розгляд якої поставити питання відповідності підпису позивача та підпису на договорі дарування від 01.09.2008 р., посвідченого державним нотаріусом Михальовою Л.І. Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позивач з січня 2020 року перестав з`являтися в судові засідання, листом від 10 березня 2020 року З № 5791 судом повідомлено позивача про те, що для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи за його клопотанням, позивачу необхідно з`явитися до суду для відібрання експериментальних зразків його підпису, або повідомити суд про можливість розгляду справи за його відсутності.

В заяві позивача, поданої до суду 08 вересня 2020 року, позивач відмовився від проведення судової почеркознавчої експертизи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідач, допитавши свідка, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

127/1000 частин квартири під АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_5 (мати позивача) на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради 23.07.2007 року за № 3-25909 та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі № 649пр-55, номер запису: 422.

Відповідно до Договору дарування від 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , подарували, а ОСОБА_2 прийняла в дар 127/1000 частини квартири під АДРЕСА_1 .

Договір посвідчено державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одеса Михальовою Л.І.

За змістом Договору дарування договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність та належність майна, що передається за договором, перевірено.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.2008 року 127/1000 частин квартири під АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла одна із сторін договору - ОСОБА_5 .

Згідно копії заяви ОСОБА_1 до КП «Міське агентство з приватизації житла» за вхідним № 795-т/0107 від 14.06.2016 року зазначено, що у додатках до листа перебуває договір дарування, де зазначено, що він з дружиною ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 127/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , а також додано до заяви копію даного договору дарування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суд про те, що вона надавала юридичні послуги сім`ї ОСОБА_7 , в тому числі в підготовці документів, необхідних для укладення Договору дарування від 01 вересня 2008 року, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , подарували, а ОСОБА_2 прийняла в дар 127/1000 частини квартири під АДРЕСА_1 .

Свідок також повідомила, що жодних сумнівів, заперечень, непорозумінь між учасниками договору не виникало, позивач ОСОБА_1 особисто прибув до нотаріальної контори, в її присутності нотаріус роз`яснив йому права та наслідки укладення договору дарування, та він особисто підписав оспорюваний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. В силу ст. 719 ч. 2 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин 1, 4 статті 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 217 ЦК України зазначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правовий аналіз Договору дарування дає можливість зробити висновок про те, що зміст правочинів не суперечить вимогам Цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства; дарувальники та обдарована мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочини було вчинено у формі, встановленій законом та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, під час укладення договору дарування були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що свідчить про відсутність підстав недійсності, передбачених ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що позивач відмовився від використання такого способу доказування, як призначення судом судової почеркознавчої експертизи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі по суті заявлених вимог.

При цьому суд констатує той факт, що позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду (три роки).

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до КП «Міське агентство з приватизації житла» 14 червня 2016 року із заявою про надання копій документів, де до заяви надав копію Договору дарування, за яким він з дружиною ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 127/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

До суду позивач звернувся 27 червня 2019 року, тобто з пропуском позовної давності, доказів поважності причин пропуску позовної давності для звернення до суду позивачем не надано та цієї поважності не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 15, 16, 203, 207, 215, 626, 717, 719, 722 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 13, 81, 95, 109, 263, 265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори в місті Одеса Михальова Л.І. (м. Одеса, площа Бориса Дерев`янка, 1) про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 18 вересня 2020 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.