Справа № 438/558/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1796/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 -

адвоката Крета О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - Крета Олега Ігоровича на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (а.с.19 т.2), в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 212997 грн. 53 коп. матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням спадкового договору від 12.07.2012 року, який розірваний рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21.06.2016 року у справі №438/54/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.12.2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що спадковий договір від 12.07.2012 року, укладений між нею ( ОСОБА_1 ), її чоловіком ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 , розірваний рішенням суду через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором. Тривале та умисне невиконання відповідачем спадкового договору призвело до порушень їхніх з ОСОБА_5 конституційних прав та законних інтересів, в тому числі, призвело до раптової смерті її чоловіка ОСОБА_5 та погіршення її ( ОСОБА_1 ) стану здоров`я із-за нервових переживань, внаслідок чого вона 12.06.2013 року визнана інвалідом 2 групи загального захворювання, 22.10.2014 року їй підтверджена 2 група інвалідності від загального захворювання по зору; а з 22.04.2015 року, відповідно до довідки №7158833 серії 10ААВ, - є інвалідом І групи Б по зору загального захворювання.

Також зазначала, що дружина відповідача - ОСОБА_6 самоправно, без погодження з нею ( ОСОБА_1 ) забрала у відділенні пенсійного фонду м.Борислава 2625 грн. 10 коп. на поховання ОСОБА_5 , хоча витрати на поховання мали бути здійснені за рахунок держави, налаштовувала відповідача не виконувати умов спадкового договору, здійснила неправильну оцінку квартири, яка зазначена в договорі - 50307 грн., позаяк, реальна ціна квартири - 810000 грн., а, в подальшому, обманним шляхом взяла під заставу цієї квартири позику і у змові з відповідачем розпочали переслідування позивача та тривалі судові процеси, подавши до суду безпідставний позов про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) 212997 грн. 53 коп., які вона та її покійний чоловік не отримували, 5 років відповідач не виконував умови спадкового договору, не забезпечував її ( ОСОБА_1 ) лікування за призначенням лікарів, у зв`язку з чим стан її здоров`я погіршувався і, як наслідок, вона стала інвалідом, її залишено у небезпеці та не компенсовано понесених нею витрат майнового характеру, зокрема: 7070 грн. 02 коп. на придбання медикаментів, 2625 грн. 10 коп. витрат на поховання чоловіка, 2500 грн. витрат на послуги адвоката, що в загальному становить 12195 грн. 12 коп.

Порушення відповідачем її ( ОСОБА_1 ) законних прав та смерть чоловіка призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї, інваліда 1 групи, учасника війни додаткових зусиль для організації свого життя, а тому завдану їй моральну шкоду вона визначила в розмірі 200802 грн. 41 коп. (212997 грн. 53 коп. - 12195 грн. 12 коп. = 200802 грн. 41 коп.).

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_1 та її представники - ОСОБА_2 , адвокат Крет О.І., просять його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 212997 грн. 53 коп. задовольнити.

Свої доводи апелянти ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 обґрунтовують тим, що тривале невиконання спадкового договору призвело до передчасної смерті чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , а також до значного погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , оскільки набувачі за спадковим договором мали намір шахрайським, обманним шляхом забрати квартиру відчужувачів, не виконуючи умов спадкового договору, який було розірвано рішенням суду, що набрало законної сили, а тому обставини, встановлені цим рішенням суду не підлягають доказуванню в даній справі.

Зазначають, що відповідач ОСОБА_4 для того, щоб зробити життя ОСОБА_1 нестерпним та залякати її, звернувся до суду з безпідставним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який, в подальшому, суд залишив без розгляду, й тим самим відповідач створив умови підвищеної небезпеки для особи похилого віку, учасника війни та інваліда І групи, а тому є відповідальним за завдану шкоду, якщо не доведе протилежного, однак, при вирішенні спору суд не дав належної правової оцінки таким доводам позивача і не дослідив усіх обставин справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Також звертають увагу, що суд безпідставно, з порушенням норм процесуального закону відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення у даній справі експертизи, чим порушив її пряме конституційне право на судовий захист, гарантований Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник Крет О.І. вважає рішення суду необґрунтованим через неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, зокрема, судом не застосовано норми статтей 1166 та 1167 ЦК України, і вважає помилковим висновок суду про те, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання умов договору, не врахувавши, що сам характер невиконання умов договору носив деліктний характер, за що наступає відповідальність внаслідок вчинення делікту.

Крім того, апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам у справі і безпідставно відмовив у клопотанні про призначення експертизи, не врахувавши вимоги ст.105 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Крета О.І., не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, зокрема, позивачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 вручено судові повістки 09.09.2020 року, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 липня 2012 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 , з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_4 , з другої сторони, укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р. та зареєстрований в реєстрі за №742.

Згідно з умовами вказаного спадкового договору, подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (відчужувачі) передають після смерті останнього з них у власність ОСОБА_4 (набувача) належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 , яку сторони оцінили в сумі 50307 грн., а набувач зобов`язується: після смерті відчужувачів провести їх поховання та виконати всі дії, пов`язані із християнськими звичаями, а також встановити пам`ятники на їх місцях поховання; один раз на тиждень проводити вологе прибирання квартири; один раз на тиждень прати одяг та інші речі відчужувачів; в разі хвороби відчужувачів чи одного з них, доглядати їх, допомагати вести домашню роботу, яку б відчужувачі та/або відчужувач виконували самостійно, якби не захворіли.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року (справа №438/54/16-ц) частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору та зобов`язання до вчинення дій. Розірвано вказаний вище спадковий договір від 12 липня 2012 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишено без змін.

В рішенні Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2016 року, як підставу для розірвання договору, зазначено те, що відповідач ОСОБА_4 неналежно виконував умови спадкового договору щодо взятих на себе зобов`язань щодо участі у догляді за ОСОБА_1 , оскільки, не доглядав позивача ОСОБА_1 за час перебування останньої на стаціонарному лікуванні, не забезпечував медикаментами та лікарськими засобами під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні у відділеннях Львівської обласної клінічної лікарні. Крім цього, за твердженнями самого відповідача ОСОБА_4 , він в односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе зобов`язань за спадковим договором через неприязні стосунки з позивачем ОСОБА_1 .

З цього рішення суду також встановлено, що вимог майнового характеру сторони договору не заявляли.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватись в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодження речі тощо).

У деліктних правовідносинах у спосіб відшкодування збитків має відновитись право особи, порушене внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, можливість їх відновлення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки позивачем, окрім самого лише факту невиконання відповідачем обов`язків за спадковим договором, у зв`язку з чим такий договір було розірвано в судовому порядку, не доведено тих обставин, якими вона обгрунтовує протиправність дій відповідача, та настання для неї негативних наслідків у виді порушення її особистих немайнових та/або майнових прав внаслідок таких (за її позицією) протиправних дій відповідача у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за спадковим договором, зокрема, факту смерті її чоловіка, встановлення їй інвалідності, погіршення стану її здоров`я, заподіяння майнової шкоди, тощо, а це означає, що позивачем не доведено наявності усіх складових частин цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, якими є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначення у даній справі експертизи, про яку позивач просила у своєму клопотанні, у задоволенні якого суд відмовив, належним чином обгрунтувавши свої висновки.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, - про безпідставність заявленого позову, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - Крета Олега Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.