22-ц/804/2656/20
205/9554/19

Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Галстяна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року, постановлене у складі судді Кузнецова Д.В., повний текст рішення складено 29 травня 2020 року,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 , що є платником аліментів за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.09.2006 на користь неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із позовом до отримувача аліментів ОСОБА_2 про звільнення від сплати присуджених аліментів, посилаючись на те, що син ОСОБА_4 з травня 2019 року постійно проживає разом із позивачем в АДРЕСА_1 . та повністю перебуває на його утриманні, навчається в школі за місцем проживання.

Крім того, зазначив, що за період проживання сина із матір`ю у позивача утворилась заборгованість зі сплати аліментів, але з певного періоду часу позивач почав сплачувати аліменти у натуральній формі шляхом придбання речей, оплати навчання та інших витрат на дитину, через те, що відповідачка використовувала аліменти не за призначенням. Але відповідачка відмовляється зарахувати понесені ним витрати на дитину в перерахунку на національну грошову одиницю 175875,3грн в рахунок сплати аліментів, через що йому нараховано заборгованість по аліментам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, присуджених з нього за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2006 року на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 04 листопада 2019 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання з розподілом судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з доведеного факту навчання дитини ОСОБА_3 з вересня 2019 року у школі № 74 міста Дніпра, фактичне його проживання у батька і перебування на його утриманні, що підтверджено документально і показаннями допитаних в суді свідків, включаючи самого ОСОБА_4 , і вважав за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 СК України звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати присуджених рішенням суду від 18.09.2006 аліментів на сина ОСОБА_4 , що сплачуються відповідачці, з дня подання позову - з 04.11.2019.

При цьому, суд відмовив у звільненні від сплати аліментів саме з травня 2019 року, зважаючи на те, що спірні правовідносини почали діяти з моменту звернення позивача до суду 04.11.2019, що може бути вирішено лише на підставі рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с. 173-175), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення щодо відмови в частині припинення сплати аліментів з травня 2019 року по 04.11.2019 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Рішення в частині звільнення від сплати аліментів з 04.11.2019 не оскаржується сторонами.

Апеляційна скарга вмотивована наступними доводами.

Одним із способів захисту сімейних прав згідно із ч. 2 ст. 18 СК України є припинення правовідношення, а також його анулювання, що передбачає і можливіть припинення у позивача зобов`язань зі сплати аліментів на сина колишній дружині у зв`язку із фактичним проживанням дитини із ним, бо у зв`язку із цим змінився його статус з платника аліментів на особу, що утримує дитину. Разом з тим, отримувачка аліментів з травня по листопад 2020 року не утримувала сина і безпідставно користувалась правом на отримання аліментів.

Суд не прийняв до уваги можливість застосування до правовідносин у даній справі, що унормовані ч. 2 ст. 197 СК України, за аналогією закону положень ст. 191 СК України, згідно із якою можливе присудження аліментів за минулий час. Стаття 197 СК України не визначає момент, з якого суд звільняє таку особу від сплати аліментів, проте визначає як підставу саме наявність істотної обставини у даній справі це проживання дитини із батьком і на його утримання з травня 2019 року.

Факт проживання ОСОБА_6 разом із батьком встановлено постановою Дніпровського апеляційного суд по справі № 205/4967/19, що має згідно із ст. 82 ЦПК України преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Суд не в повній мірі захистив права позивача, звільнивши від стягнення аліментів лише з часу подання позову. Оскаржене рішення не відповідає критеріям ефективного захисту.

Відмова у позові за період з травня по 04 листопада 2020 року ставить його в нерівні умови із відповідачкою, дозволяє їй отримати безпідставну вигоду та погіршує становище самої дитини, бо спрямовані позивачем кошти на утримання дитини отримані відповідачкою, яка фактично не виконувала функцій утримання та забезпечення сина.

Під час виплати позивачем відповідачу аліментів на утримання сина відповідачкою такі кошти не завжди використовувались за призначенням, через що він змушений здійснювати свій вклад в утримання сина в натуральній формі, що підтвердив в суді син ОСОБА_6 , хоч і без погодження відповідача. Не відповідають дійсності висновки суду щодо врахування державним виконавцем під час підрахунку загальної суми заборгованості поштових квитанцій. Після зміни прізвища відповідачки з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » вона не своєчасно повідомила про зміну особистих даних державного виконавця, через що платіжні документи не були враховані під час визначення заборгованості по сплаті аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (а.с. 218-219) висловлює свою незгоду як із позовною заявою, так і з апеляційною скаргою. Наголошує на положеннях ст. 58 Конституції України, згідно із якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Вважає, що нічого позивачеві не заважало звернутися до суду із даним позовом з моменту, коли виникли істотні обставини, якими вмотивовано позов. Твердження позивача, що він купував речі сину не відповідає дійсності. Факт участі позивача у витратах з підтвердженням наданими ним квитанціями не підтверджений. Речі дитини з-за кордону висилали батьки позивача.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається в режимі відеоконференції за участю позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_2 і її представника адвоката Горелова О.Є., які заперечували проти вимог скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, сторони у спорі ОСОБА_1 і ОСОБА_9 є колишнім подружжям, від якого мають дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких батько ОСОБА_1 дітей сплачує їх матері ОСОБА_11 аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожного, до їх повноліття, починаючи з 31.07.2006 на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2006 року. ОСОБА_12 досяг повнолття, аліменти продовжують стягуватися на неповнолітнього ОСОБА_4 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Береза А.О., платник аліментів ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2020 року в розмірі 137 506,56грн.

В ході судового розгляду справи були допитані свідки.

Так, мати відповідачки ОСОБА_13 підтвердила факт проживання і навчання неповнолітнього ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Дніпро у свого батька, а також спільне утримання дитини (надання грошей і харчів, годування, купівля необхідних речей і техніки) матір`ю, бабусею, дядьком.

Двоюрідна сестра відповідачки - ОСОБА_14 засвідчила, що їй відомо, що від позивача не було жодної допомоги на дітей за весь час проживання в Маріуполі, батько не цікавився життям синів, не приїздив у Маріуполь та не провідував дітей, а батьки позивача декілька разів на рік присилали з-за кордону онукам одяг. Після вступу до школи в місті ОСОБА_15 проживає у бабусі, періодично приїжджає до матері в м. Маріуполь.

Знайомий позивача ОСОБА_16 підтвердив проживання дитини ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_1 в місто Дніпро з червня 2019 року, утримання його батьком.

Неповнолітній ОСОБА_6 свідчив, що з кінця серпня 2019 року постійно проживає із батьком в місті Дніпро та навчається в 10 класі школи №74, перебуває на утриманні батька. Мати, бабуся, дідусь та дядько також періодично дають кишенькові гроші та подарунки на свята. Час від часу він залишається у них на ніч. Коли він проживав із матір`ю в м. Маріуполі батько пересилав кошти та одяг, робив подарунки.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, на яку посилався у змісті позовної заяви позивач і якою керувавая суд першої інстанції, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За сукупністю зібраних письмових доказів, аналізу допитаних в суді свідків, суд встановив, що до червня 2019 року неповнолітній ОСОБА_6 навчався в загальноосвітній школі № 30 в місті Маріуполі та перебував на повному утриманні матері ОСОБА_5 . А з вересня 2019 року дитина навчається в школі № 74 в місті Дніпро та фактично проживає у батька ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.

Вказані обставини є такими, що мають істотне значення, і дають підстави згідно із ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення батька від подальшої сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , призначених рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18.09.2006.

Суд відмовив у задоволенні вимог про звільнення платника аліментів від присудженого аліментного обов`язку з травня 2019 року з мотивів звернення позивача до суду із даним позовом, коли він окреслив виникнення спірних правовідносин, 04.11.2019, що може бути вирішено лише на підставі рішення суду, яким будуть захищені права позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем обставин, що мають істотне значення (проживання дитини ОСОБА_4 із батьком і знаходження дитини на його утриманні), можливе звільнення розстрочення сплати утвореної заборгованості по аліментах на строк 6 місяців, за яких в силу ч. 2 ст. 197 СК України платник аліментів має бути звільнений від покладеного на нього судовим рішенням обов`язку зі сплати аліментів на сина ОСОБА_4 з часу звернення до суду, тобто з 04.11.2019.

В апеляційній скарзі позивач вказує на неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у незастосуванні за аналогією закону положень ст. 191 СК України щодо спірних правовідносин зі звільнення від сплати аліментів за ч. 2 ст. 197 СК України за минулий час, тобто з 01 травня 2019 року, коли неповнолітній син ОСОБА_17 почав проживати із ним у м. Дніпро і перебував на повному його утриманні.

З таким доводом колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

Згідно із ч. 2 ст. 191 СК України, на яку посилається позивач, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Конструкція даної норми передбачає найістотнішу умову такого ретроспективного присудження: якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Натомість, законодавець не заклав в ч. 2 ст. 197 СК України дефініцію про можливість звільнення від сплати аліментів за минулий період.

Інші норми Сімейного кодексу України також не передбачають можливості ретроспективної дії положень ст. 197 СК України.

Відтак, за аналогією закону не можна спроектувати положення ст. 191 СК України, які регламентують правовідносини з матеріального забезпечення і утримання неповнолітньої дитини, на виниклі у даній справі правовідносини щодо звільнення платника аліментів від присудженого аліментного обов`язку, що унормовані вимогами ст. 197 СК України, оскільки наведені норми не є в сенсі ч. 1 ст. 8 ЦК України подібними за змістом цивільними правовідносинами.

В даному випадку з набранням судовим рішенням чинності в порядку ст. 273 ЦПК України встановлюються факти, права і обов`язки учасників справи, що не мають зворотної дії у часі.

Отже, лише з ухваленням рішенням, як наголосив суд в оскаржуваному рішенні, встановлюється факт припинення аліментних зобов`язань платника.

При цьому, у колегії суддів немає згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційних приводів для правової ревізії судового рішення в частині звільнення позивача від сплати аліментів в період з 04.11.2019 по момент ухвалення рішення судом першої інстанції 20.05.2020 за відсутністю апеляційних скарг сторін в даній частині.

В ході апеляційного перегляду справи позивачем не наведено виключних обставин об`єктивного і непереборного характеру, за яких він не звернувся до суду із позовом одразу з настанням істотних для нього обставин проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 і знаходження його на повному утриманні у батька - ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги з приводу виникнення у позивача заборгованості по аліментам, в тому числі і через неврахування державним виконавцем здійснення ним витрат і утримання дитини в натуральній формі, а також через несвоєчасне повідомлення отримувачкою аліментів відомостей про зміну її прізвища, перебувають в площині інших, аніж у даній справі, спірних правовідносин щодо визначення розміру заборгованості.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції в оскаржуваній частині, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивач з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та обґрунтоване наявними у справі доказами, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова