РІШЕННЯ н.п.2/599/4/2020

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Снігурського В. В., при секретарі Куриляк О.Г.,

за участю представників позивача Островської О. Н., Гаврилова С. П.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у м. Зборові цивільну справу за позовом Органу самоорганізації населення - будинкового комітету „Степана Бандери,74" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення без надання іншого жилого приміщення , треті особи - Тернопільська міська рада, Служба у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

позивач Орган самоорганізації населення - будинковий комітет „Степана Бандери,74" звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення їх з кімнати № АДРЕСА_1 .

Представник позивача позовні вимоги підтримує, мотивуючи їх тим, що відповідачі у кімнаті № АДРЕСА_1 проживають без реєстрації ,самовільно вселилися у вказану кімнату , не приймають участь в утриманні будинку, не беруть участь в благоустрої будинку, не сплачують комунальні послуги і це створює для позивача фінансовий тягар та порушує його право на своєчасне отримання коштів для виконання своїх зобов`язань перед надавачами комунальних послуг.

Третя особа - Тернопільська міська рада надала письмові пояснення, згідно яких підтримує вимоги позивача, посилаючись на те ,що рішенням Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року №5/20/5 та акту прийняття - передачі гуртожиток по АДРЕСА_1 передано у комунальну власність міста Тернополя. Балансоутримувачем даного гуртожитку є ПП „Східний масив". Комісією даного підприємства проведено перевірку правомірності проживання мешканців гуртожитку та встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 відповідачі проживають без реєстрації. Справу просить розглянути справу без участі їх представника.

Третя особа - Управліннясім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надала письмовий висновок щодо недоцільності виселення малолітніх дітей відповідача ОСОБА_1 з займаного житла.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, вважає, що відповідачі правомірно проживають у гуртожитку, оскільки тесть відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_7 працював в АТ «Тернопільський комбайновий завод» і на законних підставах вселився у гуртожиток, а ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_8 та їх діти були членами його сім`ї.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступне:

згідно рішення Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року № 5/20/5 „Про прийняття в комунальну власність міста житлового фонду ВАТ „Тернопільський комбайновий завод" та акту прийняття - передачі від 11.12.2008 року № 2466, гуртожиток ,який розташований за адресою : АДРЕСА_1 передано у комунальну власність міста Тернополя.

Балансоутримувачем даного гуртожитку є ПП „Східний масив". Орган самоорганізації населення - будинковий комітет „Степана Бандери,74" забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території, захищає законні права та інтереси мешканців квартир, організовує виконання робіт з утримання будинку і при будинкової території.

Згідно повідомлення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 травня 2019 року № 8039/08 комісією ПП„Східний масив" проведено перевірку правомірності проживання мешканців у гуртожитку та встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 проживають без реєстрації ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до Договору на управління та надання комунальних послуг в гуртожитку органу самоорганізації населення будинкового комітету „ Степана Бандери,74" від 02 листопада 2009 року за надані комунальні послуги особам які мешкають у зазначеному гуртожитку, оплату здійснює позивач на рахунок ПП„Східний масив".

Згідно протоколу зборів членів будинкового комітету органу самоорганізації населення - будинкового комітету „Ст.Бандери,74" від 11 червня 2019 року рішенням членів будинкового комітету вирішено виселити відповідачів з кімнати № АДРЕСА_1 .

Згідно довідки позивача №35 від 05 листопада 2019 р. відповідач ОСОБА_10 проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з 2009 р. З 2013 р. з нею без реєстрації проживають син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5., малолітні діти ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також співжитель ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 . Батько ОСОБА_8 - ОСОБА_7 в період з 19.09.2002 р. по 10.06.2005 р працював в АТ «Тернопільський комбайновий завод», що засвідчує копія його трудової книжки, і в цей час вселився у кімнату № АДРЕСА_1 , який перебував на балансі в АТ «Тернопільський комбайновий завод».

Відповідач ОСОБА_1 з сім`єю вселилися у вказане житло як члени сім`ї ОСОБА_7

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було розірвано у 2015 році.

Представники позивача у судовому засіданні не змогли пояснити, яким чином відповідачі самовільно вселилися у кімнату гуртожитку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас, відсутні підстави вважати, що відповідачі могли вселитися у займану кімнату без згоди та відому адміністрації АТ «Тернопільський комбайновий завод» та адміністрації гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не сплачують комунальних послуг, таким чином станом на 01 червня 2019 року їх заборгованість їх 34209, 38 грн.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що основною причиною звернення з даним позовом до суду є заборгованість позивача за проживання у гуртожитку.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 22.07.2020 р. визнано недоцільним виселення малолітніх дітей ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , одночасно ОСОБА_1 надано термін 6 місяців для погашення заборгованості за комунальні послуги.

Однак, зазначена заборгованість не може бути достатньою підставою для виселення відповідачів з займаного житла.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду (ст.47 Конституції України, ч. 4 ст. 9, ст. 156 Житлового кодексу України, ст. п.4 ст. 311 ЦК України). .

Норм щодо виселення з житла лише з причин несплати заборгованості законодавством України не передбачено.

Відповідно до п.4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу п.17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації.

Встановлено, що відповідачі не мають іншого житла, не доведено, що вони вселилися у займану кімнату гуртожитку неправомірно, без згоди адміністрації гуртожитку, тривалий час користуються цим житлом, неповнолітні діти навчаються у ЗОСШ №10 м. Тернополя.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 521/10070/14ц у своєму рішенні від 23.01.2018 р. відзначає, що виселення особи з гуртожитку, яким вона тривалий час користувалась, є невиправданим втручанням у її право на повагу до житла

Так само, рішенням ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Таким чином відповідачі та неповнолітні діти тривалий час проживають та користуються займаною ними житловою кімнатою № АДРЕСА_1 у гуртожитку. Отже, в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і їх виселення суперечитиме п. 1 протоколу вказаної Конвенції, тобто позовні вимоги в частині виселення зазначених відповідачів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12,81, 264,265 ЦПК України, ст. ст.47 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.311 ЦК України, ст.9, 109,116, 127- 132 Житлового кодексу Української РСР, суд,-

ВИРІШИВ:

відмовити в задоволенні позову Органу самоорганізації населення - будинкового комітету «Степана Бандери,74» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня вигтовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 серпня 2020 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський