КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої Олени Олегівни та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, боржник: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою, в якій заявник просив:

- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої Олени Олегівни у виконавчому провадження ВП № 51142855;

- скасувати постанову заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої Олени Олегівни від 04.06.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 51142855 та вирішити питання про продовження виконавчих дій в даному виконавчому провадженні.

Вимоги скарги заявник обгрунтовував тим, 04.06.2018 року заступником начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвою О.О. було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 753/8719/15 від 21.03.2016 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» про стягнення судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу здійснено державним виконавцем на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Разом з тим, заявник вказував, що вказана постанова була винесена державним виконавцем з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: державним виконавцем не було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.02.2020 року скаргу задоволено. Визнано незаконною бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої О.О. у виконавчому провадженні № 51142855. Скасовано постанову заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої О.О. від 04.06.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 51142855 та продовжено виконавчі дії в даному виконавчому провадженні (а.с. 47, 48).

В апеляційній скарзі Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, зазначає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню через наявність наступних обставин в їх сукупності:

- державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень щодо примусового виконання виконавчого виконання виконавчого листа № 753/8719/15 були реалізовані всі можливі заходи примусового виконання судового рішення;

- суд першої інстанції безпідставно витребував матеріали виконавчого провадження з виконавчої служби за клопотанням заявника, оскільки останній, звертаючись до суду зі скаргою, не обґрунтував та не надав відповідних доказів неможливості самостійного ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження;

- суд першої інстанції не мав права своєю ухвалою скасовувати постанову державного виконавця та зобов`язувати останнього вчинити дії на поновлення виконавчих дій, оскільки за своєю природою повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень у виконавчому провадженні є дискреційними (а.с. 54-66).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с. 71, 72).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 97-99).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 104,105).

Учасники справи повторно не з'явилися у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомленіналежним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.06.2018 року заступником начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвою О.О. було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документу № 753/8719/15 від 21.03.2016 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» про стягнення судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

При цьому, як вбачається, повернення виконавчого документа стягувачу здійснено державним виконавцем на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Звертаючись зі скаргою до суду, заявник, як на підставу для її задоволення, зазначав, що вказана постанова була винесена державним виконавцем з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: державним виконавцем не було належним чином реалізовано всі примусові заходи виконання рішення суду.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Закону органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому, ч. 5 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державним органами, які забезпечують їх ведення.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачене законом, а тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно з ч.ч. 4-6 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, державний виконавець не надав до суду матеріалів виконавчого провадження, з яких би вбачалося, що органами внутрішніх справ дійсно протягом року здійснювалися заходи щодо розшуку майна боржника, які саме дії для розшуку майна боржника безпосередньо вживалися, їх наслідки.

Також, в порушення вищенаведених вимог закону, державним виконавцем не були надані суду докази з`ясування наявності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу (немає даних стосовно володіння нерухомим майном чи майном, яке не підлягає реєстрації в БТІ, УДАІ тощо (побутова техніка, цінні папери та ін.).

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини стосовно порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», на які посилається заявник в скарзі, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та жодним чином не спростовані Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Посилання державного виконавця на безпідставне витребування судом матеріалів виконавчого провадження за клопотанням заявника колегія суддів відхиляє, адже відповідно до положень ЦПК України суд з метою перевірки дотримання вимог закону щодо належного виконання рішення суду сприяє учасникам справи ( у даному випадку - стягувачу) в реалізації ними своїх прав щодо звернення до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів.

Більш того, оскільки у ДВС матеріали виконавчого провадження відсутні, про що зазначено у відзиві державного виконавця, твердження апелянта про можливість скаржника самостійними з ними ознайомитися колегія суддів також відхиляє як безпідставні.

Разом з тим, згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більш того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява V 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012. яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державне: виконавчої служби.

У свою чергу, відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, оскільки повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень у виконавчому провадженні за своєю правовою природою є дискреційним, однак такі повноваження не є необмеженими, порушене право заявника підлягає захисту шляхом визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої О.О. у виконавчому провадженні № 51142855 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а також зобов`язання Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) усунути порушення, допущенні при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №51142855 та вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого документу.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, не дивлячись на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав стягувача, однак у резолютивній частині допустився помилки щодо способу захисту порушеного права заявника, постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст., 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої Олени Олегівни та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, боржник: ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника відділу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Медведєвої О.О. у виконавчому провадженні № 51142855 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) усунути порушення, допущенні при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №51142855 та вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого документу.

В іншій частині вимог скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська