Дата документу 16.09.2020 Справа № 317/277/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/277/19 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження №22-ц/807/494/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Росія» до ОСОБА_1 , третя особа: Міськрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного територіального управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Приватне підприємство «Агрофірма «Росія» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Міськрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного територіального управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Агрофірма «Росія» було укладено договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий № :03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за №61 строком на 10 років.

Пунктом 9 Договору, зокрема визначено, що «Договір укладено на 10 (десять) років і він діє до 31 грудня 2016 року. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Орендодавець у разі відмови в продовженні орендних відносин, зобов`язаний письмово повідомити Орендаря не пізніше ніж за 45 днів до закінчення строку дії цього Договору».

У період листопада-грудня 2016 року від Відповідача на адресу Позивача жодних повідомлень щодо відмови в продовженні орендних відносин (відсутність бажання поновлювати договір оренди), не надходило.

Також пунктом 39 Договору встановлено наступне: «Після закінчення терміну дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір оренди вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені Договором».

01 червня 2018 року з метою реалізації п. 39 договору, Позивач звернувся до Відповідача з листом - повідомленням щодо поновлення договору. До листа - повідомлення з боку Позивача були додані всі необхідні документи.

У відповідь на лист - повідомлення відповідач ОСОБА_1 надіслав лист з вимогою щодо повернення ПП «Агрофірма «Росія» земельної ділянки.

Посилаючись на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач вказує, що продовжує користуватися земельною ділянкою кадастровий № :03:002:0042 площею 5,7641 га та систематично, в повному обсязі та вчасно нараховує і сплачує відповідачу орендну плату, а в разі неотримання відповідачем орендної плати з причин незалежних від позивача, орендна плата депонується в повному обсязі та зберігається у касі позивача до витребування та виконує інші умови договору.

Позивач зазначає, що після спливу місячного терміну після закінчення строку договору оренди до орендаря не надходило жодного листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди, а тому, враховуючи вищенаведені приписи ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», даний договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Наразі є всі складові, необхідні для поновлення договору оренди землі на підставі п. 39 договору та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», окрім укладання додаткової угоди, оскільки відповідачем позивачу у цьому відмовлено.

У період дії договору оренди землі, всі взяті на себе зобов`язання позивачем виконувалися належним чином, жодних зауважень з боку відповідача, ані щодо орендної плати, ані щодо цільового використання землі, ані щодо стану земельної ділянки, тощо не надходило, що свідчить про їх відсутність.

Вважаючи своє право порушеним, оскільки відповідач протиправно відмовив позивачу у реалізації переважного права на поновлення договору, шляхом укладення додаткової угоди, Приватне підприємство «Агрофірма «Росія» звернулося до суду із відповідним позовом.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:

Поновити договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий №:03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61, строком на 10 років.

Визнати поновленим договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий №:03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61, на 10 років, на умовах, запропонованих позивачем.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року позов Приватного підприємства «Агрофірма «Росія» до ОСОБА_1 , третя особа: Міськрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного територіального управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення договору оренди земельної ділянки, задоволено.

Поновлено договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий № :03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61, строком на 10 років.

Визнано поновленим договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий № :03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61, на 10 років, в наступній редакції додаткової угоди:

ДОДАТКОВА УГОДА

про поновлення терміну дії Договору оренди землі від 10 жовтня 2006 року (зареєстрованого 31 березня 2008 року за № 61) кадастровий номер :03:002:0042 площею 5,7641 га

м. Запоріжжя «____»_______ 2019 р.

Ми, що нижче підписалися: гр. ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , далі «Орендодавець», з одного боку, та

Приватне підприємство «Агрофірма «Росія», , юридична адреса: 70440, Запорізька область, Запорізький район, село Мар`ївка вулиця Леніна, 45, в особі директора ОСОБА_2 , який діє на підставі Статуту, іменований в подальшому «Орендар», з другого боку, уклали дану Додаткову угоду про наступне:

1.Поновити термін дії договору оренди землі від 10 жовтня 2006 року, зареєстрованого 31 березня 2008 року у Запорізької регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61 строком на 10 (десять) років.

2.Всі інші умови вищевказаного договору не зачеплені даною угодою, залишаються незмінними.

3.Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 10 жовтня 2006 року, зареєстрованого 31 березня 2008 року у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61.

Датою укладення додаткової угоди є дата набуття рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суду порушено його, як орендодавця, абсолютного права на самостійне господарювання на своїй земельній ділянці. Зазначає, що 31 травня 2016 року ним на адресу ПП «Агрофірма «Росія» було надіслано лист, в якому зазначено, що він бажає обробляти земельну ділянку одноособово. Крім того, 20 червня 2016 року орендодавцями позивача, в тому числі ОСОБА_1 подано колективну заяву від власників земельних часток (паїв), які бажають обробляти землю одноосібно, отже позивач був обізнаний про намір скаржника обробляти належну йому земельну ділянку самостійно.

Крім того, позивач надіслав лист-повідомлення з проектом додаткової угоди до спірного договору оренди земельної ділянки майже після 1,5 роки (01 червня 2019 року), а отже не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу Головне управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області зазначає, що у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України «Про оренду землі» і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Просять розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що були долучені сторонами на підтвердження своєї позиції.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Приватне підприємство «Агрофірма «Росія» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між стронами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішенгя, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У звязку з наведеним просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ПП «Агрофірма « Росія» після спливу строку договору оренди землі від 10 жовтня 2006 року продовжувало користуватися земельною ділянкою, яку воно набуло у користування за вказним договором. Орендодавець ОСОБА_1 у місячний строк після закінчення строку договору оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року не направив ПП « Агрофірма « Росія» лист повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі на новий строк.

За вказаних обставин суд першої інстанції вважав, що укладений 10 жовтня 2006 року ПП « Агрофірма « Росія» з ОСОБА_1 договір оренди землі є поновленим.

Однак, з висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 5,7641 га, розташованої на території Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0042. (т. 2 а.с. 2).

10 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Агрофірма «Росія» було укладено договір оренди землі площею 5,7641 га, кадастровий № :03:002:0042, який 31 березня 2008 року було зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 61 строком на 10 років.

Відповідно до пункту 9 договору оренди землі його укладено на 10 років, строком до 31 грудня 2016 року. Після закінчення строку договору орендар має перважне право поновлення його на новий строк. Орендодавець у разі відмови у продовженні орендних відносин, зобов`язаний письмово повідомити орендаря не пізніше ніж за 45 днів до закінчення строку дії цього договору.

Відповідно до пункту 34 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розглядається у судовому порядку.

Пунктом 39 Договору встановлено, що після закінчення терміну дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір оренди вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Встановлено, що строк дії договору оренди земельної скінчився 31 грудня 2016 року.

31 травня 2016 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ПП « Агрофірма « Росія» лист повідомлення, в якому зазначив про бажання з 2016 року земельну ділянку обробляти самостійно.

22 серпня 2016 року власники земельних ділянок, включаючи ОСОБА_1 , які є орендодавцями ПП « Агрофірма « Росія», надіслали на адресу ПП « Агрофірма « Росія» колективне звернення, в якому зазначили про бажання односібно обробляти власні земельні ділянки у наступному році.

Судом першої інстанції також встановлено, що 30 травня 2018 року ПП «Агрофірма « Росія» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист, в якому повідомило про намір скористатися переважним правом на понвлення договору оренди землі.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" ("Sokurenko and Strygun v Ukraine") від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 Земельного кодексу (далі - ЗК) України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду містяться у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 5 червня 2019 року у справі № 709/433/17 (провадження № 14-169цс19).

Такий висновок відповідає вимогам частин 6, 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" зі змісту яких убачається, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, необхідно у випадку поновлення договору оренди землі укласти протягом місяця додаткову угоду в обов`язковому порядку.

Тобто, за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за умови укладення сторонами додаткової угоди.

У договорі від 10 жовтня 2006 року сторони передбачили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі договір оренди вважається поновленим, якщо не було заперечень орендодавця протягом місяця після закінчення договору він підлягає поновленню на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором.

При цьому ПП "Агрофірма "Росія" вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" не дотрималося і пропустило місячний строк звернення за підписанням додаткової угоди, а звернулося з такою пропозицією 30 травня 2018 року, тобто поза межами строків, встановленими ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (т. 1 а.с. 46).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України, буде порушене при дотриманні процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Таким чином, у ПП «Агрофірма Росія» відсутнє переважне право перед іншими особами на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк за встановлених обставин, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи позивача про те, що договір оренди землі є поновленим - не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач не скористався своїм правом на поновлення договору оренди землі, оскільки до закінчення строку дії договору оренди землі він не повідомив відповідача ОСОБА_3 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а останній, в свою чергу, до закінчення строку дії договору оренди землі письмово повідомив позивача про відмову в поновленні договору оренди землі.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач ще 31 травня 2016 року повідомив позивача про своє небажання продовжувати договірні відносини з ним. 22 серпня 2016 року власники земельних ділянок, включаючи ОСОБА_1 , які є орендодавцями ПП « Агрофірма « Росія», надіслали на адресу ПП « Агрофірма « Росія» колективне звернення, в якому зазначили про бажання одноосібно обробляти власні земельні ділянки в наступному році.

Тобто, ПП « Агрофірма « Росія» до закінчення строку дії догору оренди землі від 10 жовтня 2006 року було обізнано про бажання ОСОБА_1 самостійно обробляти власну земельну ділянку.

Вимоги позивача щодо визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, якими змінюються строки, являються фактично порушенням вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Окрім цього, фактично обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, цивільних прав суперечить ч.3 ст.626 ЦК України та ч.1 ст.627 ЦК України за якою, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з наданої до апеляційної скарги квитанції за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2882 грн (т. 2 а.с.72), які підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року у цій справі скасувати.

Прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного підприємства «Агрофірма «Росія» до ОСОБА_1 , третя особа: Міськрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного територіального управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма «Росія» на користьОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 2 882 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 21 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.