Провадження № 2/161/3249/20
У Х В А Л А

17 серпня 2020 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Присяжнюк Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв», ОСОБА_1 та 28 інших фізичних осіб, про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2020 року на адресу суду надійшов вказаний позов.

Позовну заяву слід повернути, з таких підстав.

Пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України передбачено, що заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

В свою чергу, частинами першою та другою статті 188 ЦПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Як слідує з матеріалів позову, він поданий з тієї підстави, що 29 фізичних осіб, з якими у позивача були з кожним індивідуально укладені договори оренди земельних ділянок, уклали нові договори з ТОВ «Україна-Баїв», чим, на думку позивача, завдали позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди.

Вказані позовні вимоги, на переконання судді, не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є ні основними та похідними позовними вимогами, оскільки, як слідує з матеріалів справи, у позивач з кожною з наведеною фізичною особою були укладені окремі договори оренди на окремі земельні ділянки.

Більше того, і на цьому особливу увагу звертає суддя, в оренді в даному випадку перебували не земельні паї, які є особливою формою володіння землею, яка фактично не виділена на місцевості (в натурі), а саме земельні ділянки, з індивідуально визначеними межами та кадастровим номером, тобто окремі об`єкти нерухомого майна.

Тобто відповідачі - фізичні особи жодним чином не пов`язані між собою жодними правовідносинам. Єдине спільне, що їх об`єднує це факт укладання договорів оренди з позивачем, та, в подальшому, з відповідачем ТОВ «Україна-Баїв», однак цей факт не зумовлює можливість об`єднання позовних вимог в одне провадження, адже задоволення однієї вимоги (до одного власника окремої земельної ділянки), жодним чином не вплине на задоволення іншої.

Суддя також зауважує, що згідно частини другої статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Колективної чи груповою відповідальності, основним Законом не передбачено.

Оскільки позивач заявив позов з підстав нанесення йому збитків у вигляді упущеної вигоди, тобто, фактично позов виник з деліктних правовідносин, вирішення цього спору потребує встановлення індивідуальної відповідальності кожного з відповідачів по кожному договору оренди та земельній ділянці, що ще раз вказує на неможливість об`єднання таких вимог в одне провадження.

Посилання позивача у позові на судову практику Верховного Суду, зокрема на постанови від 05 грудня 2018 року №524/4996/13-ц, від 21 листопада 2018 року №530/212/17-ц, є некоректним, оскільки у першому випадку суд розглядав справу про солідарне стягнення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору та укладеного на його забезпечення договору поруки, тобто сторони були пов`язані спільними правовідносинами; у другому випадку висновок Верховного Суду стосувався можливості поєднання в одне провадження основної вимоги про визнання недійсним договору оренди, та похідної вимоги про скасування його державної реєстрації. Тобто ці справи розглядалися Верховним Судом за інших фактичних обставин справи та з інших, не подібних, правовідносин.

З наведених вище підстав суддя дійшов висновку, що оскільки позивачем порушені правила об`єднання позовних вимог в частині залучення в якості відповідачів до спору 29 фізичних осіб, позовні вимоги до яких повинні заявлятися індивідуально, позовну заяву слід повернути.

Вказане не є перешкоджанням позивачу у праві на доступ до суду, яке закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки згідно частини сьомої статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного, керуючись п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв», ОСОБА_1 та 28 інших фізичних осіб, про стягнення збитків, повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк