Провадження № 2/522/2421/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - судді Свяченої Ю.Б..

за секретаря судового засідання - Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з під-арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з під-арешту, по котрому просив суд зняти арешт з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49.6 кв.м., який накладено Відділом Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 45207515 від 24.10.2014 року, номер запису про обтяження: 30147016, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовуються тим, що спірна постанови була вжита відносно майна, котре належить позивачу, в процесі примусового виконання рішення суду, наразі виконавче провадження знищене та вжитий арешт перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися власним майном.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17 жовтня 2019 року.

02 вересня 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в котрому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вжиті заходи щодо обмеження права розпорядження майно вжиті в рамках виконавчого провадження на підставі норм діючого на час винесення постанови законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У підготовче засідання 17 жовтня 2019 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 12 листопада 2019 року задля повторного належного сповіщення учасників справи.

12 листопада 2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без особистої участі позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

У підготовче засідання 12 листопада 2019 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились. Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 13 лютого 2020 року.

У судове засідання 13 лютого 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 02 квітня 2020 року задля повторного належного сповіщення відповідача.

У судове засідання 02 квітня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 23 липня 2020 року задля повторного належного сповіщення відповідача.

У судове засідання 23 липня 2020 року сторони не з`явились, суд, з урахуванням наявності заяви представника позивача про розгляд справи без особистої участі позивача та відзиву на позовну заяву від відповідача, вважає за доцільне розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що заочним рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05.03.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено, в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 8 276 944,46 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 342 578,64 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3 934 365,81 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернуто стягнення заборгованості за договором іпотеки № б/н від 22.03.2007 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта банк» на предмет іпотеки, а саме: шестикімнатна квартира за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 92,2 кв.м., РПВН № 15740288; двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., РПВН № 16988143, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. На виконання зазначеного заочного рішення позивачем 31.01.2019 року зареєстроване право власності.

01.04.2019 року позивачу стало відомо, що квартира за номером АДРЕСА_1 , перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 45207515 від 24.10.2014 року.

Звернувшись до відповідача, позивачем отримана відповідь згідно з якою позивачу повідомлено, що виконавче провадження знищене, скасувати постанову не виявилось можливим, що підтверджується листом за №091-2611 від 30.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення.

Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

02.06.2016 року прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII.

Згідно з п. 7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке йому належить, у зв`язку з тим, що був накладений арешт.

Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з наданого платіжного доручення позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн., що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №39 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з під-арешту.

Керуючись вимогами п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з під-арешту - задовольнити.

Зняти арешт з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49.6 кв.м., який накладено Відділом Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 45207515 від 24.10.2014 року, номер запису про обтяження: 30147016.

Стягнути з Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 24 липня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена