ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Якуші Н.В.,
за участю секретаря судових засідань Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, яку в процесі розгляду справи уточнив,а саме просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3 загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Сенаторова В.М. від 26 грудня 2019 року провадження по цивільній справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Сенаторова В.М. від 26 грудня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.
Ухвалою судді Сенаторова В.М. від 25 лютого 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
Рішенням Вищої Ради правосуддя №848/0/15-20 від 26.03.2020 року ОСОБА_6 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 08.04.2020 року справу №953/25345/19 передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать оголошення розміщені на сайті Судової влади та зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надала.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином .

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 28 лютого 1981 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 287 (свідоцтво про шлюб видане повторно серії НОМЕР_1 від 10 січня 2020 року).

.

Відповідно до договору купівліпродажу №246 від 17.05.1993 року ОСОБА_2 придбала у власність у ОСОБА_5 житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 246. Вартість будинку склала 1050 000 карб.

На виконання ухвали про витребування доказів від 25.02.2020 року до суду з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР надійшла копія інвентаризаційної справи №395 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В матеріалах інвентарної справи міститься копія договору купівліпродажу №246 від 17.05.1993 року, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником спірного будинку.

Відповідно до технічної характеристики житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , будинок складається з: житлового будинку літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3.

V. Норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.

Аналізуючи наведених вище норми законодавства України, дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, а тому суд дійшов висновку про поділ спірного майна між сторонами саме виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, як такого, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: житлова прибудова літ. «А-1», сіни літ. «а», ганок літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «Д», душ літ. «Е», навіс літ. «Ж», сарай літ. «И», огорожу №1-3 загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Букін Олексій Сергійович, адреса для листування: м. Харків, вул. Коцарська б.11 оф.1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання та місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя: