№ 468/1287/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

07.09.2020 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Інгулу» про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

До Баштанського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Інгулу» про визнання права власності на житловий будинок.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З матеріалів позову вбачається, що позивач придбав у відповідача вказане житло як переселенець, проте державний реєстратор відмовив позивачу в реєстрації за ним права власності на житло, оскільки позивач надав рішення міської ради від 27.03.2001 року про затвердження акту прийому-передачі не є належним правовстановлюючим документом.

Натомість позивач вважає, що відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, що таке рішення було підставою для набуття позивачем права власності на спірний будинок.

При цьому, позовна заява в супереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не містить опису підстав для застосування до спірних правовідносин Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність 13.12.1995 року, тобто задовго до винесення рішення міської ради від 27.03.2001 року.

Крім того, з долученої до позову копії акта передачі вбачається, що переселенцю передано житловий будинок, площею 88,10 кв. м., та допоміжна будівля сарай площею 12 кв. м., натомість з технічного паспорта на будинок вбачається, що житловий будинок має загальну площу 102,2 кв. м. та окрім збудованого в 1987 році гаражу щодо якого наданий дозвіл, на території домоволодіння добудовані інші будівлі та споруди в 1987-2018 роках (погріб, літній душ, кладова), а лише господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

Проте позов не містить опису обставин з підтвердженням цього відповідними фактичними даними, що перепланування та добудови в будинку і зведення допоміжних будівель та споруд затвердженні відповідними рішеннями та не є самочинним будівництвом, яке не може бути об`єктом права власності.

Крім того, з долученої копії технічного паспорта слідує, що він не підписаний керівником БТІ та виконавцем.

Також позивач на підтвердження заявленої ціни позову вартості будинку по АДРЕСА_1 надав висновок про оцінку майна щодо іншого об`єкта будинку по АДРЕСА_2 , який має також інші загальну та житлову площу.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач пред`явив до суду позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно за ст. 392 ЦК України, при цьому відповідно до правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року №6-244цс14, слідує, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Проте позов не містить опису обставин, з їх підтвердженням відповідними фактами, щодо наявності одного з двох вказаних вище випадків для можливості застосування до спірних правовідносин положень ст. 392 ЦК України.

За таких обставин, подана позовна заява за своєю формою та змістом не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

У зв`язку з цим, позивач має усунути описані вище недоліки позовної заяви, привівши її зміст у відповідність до вимог ст. 175, 177 ЦПК України.

За таких обставин відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Інгулу» про визнання права власності на житловий будинок - залишити без руху.

Надати позивачеві десятиденний строк для виправлення вказаних в описовій частині ухвали недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позову без руху.

Роз`яснити позивачеві, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною і повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя