Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1323/20 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 72 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу №286/1323/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Тетіївська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Тетіївська районна державна адміністрація, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на постановлення ухвали із порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що законом передбачено подання засвідчених копій доказів до позовної заяви, яка подається до суду, при цьому жодна норма закону не передбачає необхідності засвідчення копій документів, які надаються сторонами в справі, як додатки до позовної заяви.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Тетіївська районна державна адміністрація, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 20 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали, строк продовжується на строк до закінчення карантину. Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції посилався на те, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, що перешкоджає відкриттю провадження за такою заявою. Зокрема, в порушення п.5 ч.3 ст.175 та ч.ч.1, 5 ст.177 ЦПК України позивачем до позовної заяви додано копії документів для відповідача та третьої особи, які не засвідчені у відповідності до ст.95 ЦПК України.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановляючи оскаржувану ухалу суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України строк позивач вимог статтей 175, 177 ЦПК України та ухвали суду від 20.05.2020 не виконав, недоліків позовної заяви не усунув, що згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України є підставою для її повернення позивачу.

Так, згідно із вимогами ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок, зокрема, щодо належного оформлення відповідних процесуальних документів лежить на стороні, яка подає до суду такі документи та посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно частини 4 статі 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до частини 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статі 2 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тобто, підставою для залишення без руху позовної заяви на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі є виключно недотримання позивачем вимог статтей 175, 177 ЦПК України.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначено у ст. 175 ЦПК України, а положеннями ст.177 ЦПК України передбачено перелік документів, що додаютьсядо позовної заяви.

Статтями 175, 177 ЦПК України не передбачено необхідність засвідчення копій документів для відповідача та третьої особи, які додані по позовної заяви, у відповідності до ст.95 ЦПК України.

Крім того, європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, від 06 грудня 2007 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 вказаної Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99, від 01 березня 2002 року).

Україна як учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції», «Нун`єш Діаш проти Португалії»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справах «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії», «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії», «Белеш та інші проти Чеської Республіки»).

Повертаючи позову заяву ОСОБА_1 як неподану, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, внаслідок якого було порушене право заявника на судовий захист.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною, суд першої інстанції вказаного вище не врахував, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК Україниє підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 03 серпня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді