Провадження № 22-ц/811/198/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Фейір К.О.

З участю позивача ОСОБА_1 та його представників: адвоката Бєльського Р.Л., адвоката Возного О.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Скречко Марії Михайлівни, про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Скречко Марії Михайлівни про визнання правочину недійсним.

У порядку забезпечення позову, позивач просить заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка юридично і фактично належала ОСОБА_2 , але потім згідно договору купівлі-продажу була незаконно переуступлена ОСОБА_4 .

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви про забезпечення відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу необґрунтованою. Зазначає, що норми ст.151 ЦПК України не передбачають необхідності подання доказів на обґрунтування заяви про забезпечення позову. Звертає увагу, що обґрунтування необхідності забезпечення позову наведено у заяві. Відмова у задоволенні заяви дає можливість відповідачу незаконно відчужити спірну квартиру добросовісному набувачу, що зробить виконання позитивного рішення по даній справі неможливими. Забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірної квартири не порушить прав відповідача ОСОБА_5 , оскільки він буде мати безперешкодні можливості для володіння і розпорядження цим майном. Просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу про забезпечення позову.

Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представників адвоката Бєльського Р.Л. та адвоката Возного О.Й. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним.

У позовній заяві зазначає, що внаслідок незаконного перепланування квартири ОСОБА_6 , його квартира зазнає пошкоджень через залиття.

До матеріалів справи додано Рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 жовтня 2014 року згідно якого з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 стягнуто 6 398 грн. матеріальної шкоди, 12 000,00 грн. моральної шкоди та 243,60 грн. судового збору.

Отже, між сторонами на даний час триває спір.

Позивач вважає, що у випадку задоволення його позову, відчуження в подальшому квартири ОСОБА_6 ускладнить виконання рішення суду, оскільки на даний час ОСОБА_6 відчужила свою квартиру АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_8 , який є громадянином США. Договір купівлі-продажу спірної квартири вважає фіктивним.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погоджується.

Відповідно до ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК.

Із доводів позовної заяви встановлено, що позивач ОСОБА_6 05.11.2019 року уклала договір купівлі-продажу спірної квартири, відчуживши таку ОСОБА_4 ..

Відтак, суд вважає, що оскільки між сторонами має місце спір, предметом якого є спірна квартира, застосування заходів забезпечення позову є доцільним.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що у нього наявні обґрунтовані сумніви щодо добросовісності відповідачів в частині збереження майна для реального виконання ймовірного рішення суду.

При цьому, суд виходить з того, заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Проаналізувавши подану заяву та доводи наведені в її обґрунтування, суд приходить до висновку, що у такій наведені достатні законні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, визначених ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст.149-152, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 23 грудня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Застосувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_1 у справі №461/10170/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Скречко Марії Михайлівни, про визнання правочину недійсним.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк