ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Чернівці

Справа № 717/246/20

Провадження № 22-ц/822/727/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар: Герман Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, головуючий у І-й інстанції - Туржанський В.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у березні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що до лютого 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх син є повнолітнім, навчається, потребує значних матеріальних затрат, але відповідач не надає матеріальної допомоги.

Вважає, що відповідач повинен нести витрати на навчання сина, на забезпечення його одягом та харчуванням; за період 2017-2018 та 2018-2019 навчальні роки нею сплачено за навчання сина ТОВ «Медичний коледж «Монада» 29 125 грн, які є додатковими витратами на дитину.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення сином 23 років, або припинення навчання, а також стягнути з відповідача на її користь 14 562 грн додаткових витрат, фактично понесених нею на навчання сина за минулий період.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку, за умови, що ОСОБА_3 буде продовжувати навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 562 грн в рахунок відшкодування додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, що становить 1 035,63 грн.

На рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині позовних вимог про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 додаткових витрат по оплаті навчання сина в розмірі 14 562 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд у своєму рішенні не обґрунтував, чому навчання дитини в навчальному закладі середнього рівня акредитації - медичному коледжі - віднесено до особливих обставин. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка фактично несла додаткові витрати на дитину. Вимоги ОСОБА_2 стосуються повторного стягнення з нього витрат, пов`язаних з навчанням сина. У справі відсутні докази щодо оплати позивачкою навчання сина у коледжі. Судом не враховано матеріальне становище відповідача. Він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, тому не брав участі її розгляді та не міг висловити власну правову позицію та надати відповідні докази.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на отримання аліментів від відповідача у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право ОСОБА_2 порушується відповідачем, оскільки останній не утримує свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач має можливість приймати участь у додаткових витратах. Розмір додаткових витрат, які просить стягнути позивачка, становить біля семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Покладення обов`язку оплачувати навчання неповнолітнього сина сторін винятково на матір явно порушує принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відмовляючись брати участь у додаткових витратах на дитину, відповідач порушує права позивачки.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина, а тому, відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, законність рішення суду, постановленої в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 з 01 вересня 2017 року навчається у Чернівецької філії ТзОВ Медичний коледж „Монада" на відділенні „Фармація, промислова фармація" денної форми. Орієнтовний термін закінчення навчання 12 липня 2020 року. Форма навчання платна. За навчання ОСОБА_3 05 грудня 2017 року сплачено 11 250 грн, 26 липня 2017 року - 7 500 грн, 04 вересня 2018 року - 8 300 грн, 06 вересня 2019 року - 9 100 грн, 08 січня 2020 року - 9 100 грн. Витрати на навчання ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття склали 29 124 грн.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, позивачка не довела суду, що понесені нею додаткові витрати на утримання сина були зумовлені особливими обставинами, зокрема, необхідністю розвитку певних здібностей дитини.

Зокрема, позивач не надала суду будь-яких доказів того, що навчання дитини у ТОВ Медичний коледж «Монада» зумовлені необхідністю розвитку якихось здібностей дитини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що навчання у медичному коледжі для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення слід залишити без змін, оскільки не було предметом перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. У разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору. Рішенням суду першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн судового збору, а також помилково стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 840,80 грн, отже, не враховано, що позивачка звільнена від сплати судового збору. Апелянтом ОСОБА_1 при зверненні до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою було сплачено судовий збір у розмірі 1 261 грн.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 необхідно компенсувати судові витрати у розмірі 840,60 грн (1261-420,40) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 червня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, скасувати. У задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у розмірі 840 гривень 60 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк