КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

У липні 2019року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка в частині обґрунтування незаконності та необґрунтованості рішення суду містить образливі, зневажливі, провокаційні висловлювання, зокрема, в абзаці 4 другої сторінки, абзацах 5, 6, 7,8 третьої сторінки, абзацах 5, 6, 7, четвертої сторінки, абзацах 2, 5, 6, 7, 8 п`ятої сторінки, абзацах 1-7 шостої сторінки апеляційної скарги, які дискредитують судові органи України в особі головуючого судді, на розгляді якого перебувала дана справа, також апеляційна скарга містить і образливі, зневажливі, провокаційні висловлювання на адресу Служби Безпеки України.

Частиною 2 ст. 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли:

1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу);

3) до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви;

4) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

5) подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України;

6) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

7) до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Наведеною нормою не встановлено такої підстави для повернення позовної заяви, як зловживання процесуальними правами.

Водночас за правилами частини третьої ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до частини першої ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

За частиною 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому за змістом абзацу першого цієї статті такий перелік не є вичерпним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, а також неприпустимість зловживання процесуальними правами є одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункти 2, 11частини третьої статті 2 ЦПК).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 901/34/19 від 14.03.2019 року зазначила, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС ( у ЦПК ч. 3 ст. 44).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема:в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Проте апеляційна скарга позивача зводиться до образливих, зневажливих, провокаційних тверджень на адресу головуючого судді, який розглядав дану справу в суді першої інстанції, діяв від імені суду та ухвалив рішення іменем України (абзац 4 другої сторінки, абзацах 5, 6, 7,8 третьої сторінки, абзацах 5, 6, 7, четвертої сторінки, абзацах 2, 5, 6, 7, 8 п`ятої сторінки, абзацах 1-7 шостої сторінки апеляційної скарги ).Також апеляційна скарга містить і образливі, зневажливі, провокаційні висловлювання на адресу Служби Безпеки України, яка є учасником судового процесу в даній справі.

Відповідно до статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Образливі, зневажливі та провокаційні висловлювання ОСОБА_1 на адресу суду та учасника судового процесу (СБУ) демонструють неповагу до Суду та учасника справи. Використання таких висловлювань неприпустиме при оформленні, зокрема, й апеляційної скарги, така поведінка заявника йде врозріз з цільовим призначенням права на подання скарги, що суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання процесуальними правами.

Обґрунтування апеляційної скарги з використанням наведених висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги на підставі частини третьої ст. 44 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 43, 44, 185, 357 ЦПК України , -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя : А.О. Чобіток