КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Київ

Справа № 763/4293/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/7828/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» на рішення Вишгородського районного суду Київської області, постановленого під головуванням судді Чіркова Г.Є. 23 січня 2020 року в м. Вишгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» про стягнення різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою (відшкодування збитків, завданих ДТП у повному обсязі),

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом під керуванням водія ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» - ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача її автомобілю завдано шкоди, а тому на її відшкодування відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1187 ЦК України просила стягнути з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» 40921,72 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримала страхове відшкодування у розмірі 37049 грн. 48 коп., яке у повному обсязі не забезпечило відшкодування заподіяної шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» про стягнення різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою - задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 40921, 72 грн, а також судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 736,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, а всього 51658, 12 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у цій справі є ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», як володілець джерела підвищеної небезпеки та юридичною особою, що відповідає за шкоду завдану її працівником, згідно ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, з вини якого завдано шкоду майну позивача. В свою чергу доводи відповідача про відсутність відомостей про перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», а також відсутність відомостей про те, що водій під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки суд вважав недоведеними та необґрунтованими.

Не погодилось із вказаним рішення суду ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що надана підприємством довідка від 11 листопада 2019 року про те, що водій ОСОБА_2 використовував автомобіль у власних цілях, не виконуючи службові обов`язки, є належним і достатнім доказом того, що за ДТП має відповідати не відповідач, а безпосередньо водій транспортного засобу, який спричинив зазначену шкоду, оскільки відповідач не несе відповідальність за шкоду заподіяну водієм, який самовільно та неправомірно використовував транспортний засіб у власних цілях, а не в цілях виконання службових обов`язків.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказує на те, що твердження апеляційної скарги є необґрунтованими і надуманими, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому задоволенню не підлягають. Зазначає, що відповідач не надав жодного доказу неправомірного та самовільного використання водієм ОСОБА_2 вантажного транспортного засобу (звернення до правоохоронних органів щодо угону транспортного засобу, тощо). Крім того, позивачем страхове відшкодування було отримано від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страхової компанії відповідача), що однозначно спростовує тезис апелянта про нібито самовільне і протиправне використання транспортного засобу відповідача, оскільки страхова компанія не стала би виплачувати страхове відшкодування, якби транспортний засіб відповідача використовувався водієм ОСОБА_2 самовільно і протиправно.

За таких обставин, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 травня 2018 року з вини водія ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК»ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача Subaru Forester днз. НОМЕР_1 .

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року у справі №363/2131/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

ОСОБА_2 при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, при наданні письмових пояснень поліцейському, а також безпосередньо в суді під час розгляду справи про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП стверджував, що на той час працював на посаді водія в ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК».

Володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Daf XF» днз. НОМЕР_2 та причепа Coder днз. НОМЕР_3 , на момент вчинення дорожньо-трансопртної пригоди є ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» в розумінні вимог ст. 1187 ЦПК України, що також підтверджується відомостями довідки № 113 від 11 листопада 2019 року.

Згідно полісів АК7376209 та АК7376211 обов`язкова цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daf XF» днз. НОМЕР_2 та причепа Coder днз. НОМЕР_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку № 5641/1 від 14 червня 2018 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, що був у використанні (далі-КТЗ) Subaru Forester днз. НОМЕР_1 визначена за витратним підходом та складає 74137, 67 грн, а вартість матеріального збитку заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Subaru Forester днз. НОМЕР_1 дорівнює 41394, 24 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернулася до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомила про дорожньо-транспортну пригоду.

Разом з тим 12 липня 2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатила на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 37049, 48 грн, що підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_4 .

На даний час, транспортний засіб Subaru Forester днз. НОМЕР_1 , повністю відремонтовано за рахунок власниці ОСОБА_1 , при цьому загальна вартість ремонту склала 77971, 20 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами, а саме:

- наказом-замовленням №2693 від 11 червня 2018 року про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля Subaru Forester днз. НОМЕР_1 , згідно якого загальна вартість ремонту склала 77971, 20 грн;

- актом про виконанні роботи №2693 від 09 липня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 необхідно сплатити ФОП ОСОБА_3 кошти у розмірі 77971, 20 грн за виконання робіт та послуг по наряду - замовлення № 2693;

- квитанцією про сплату ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_3 коштів у сумі 77971, 20 грн.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 1172, 1187 ЦК України позивач просила стягнути з відповідача ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» 40921, 72 грн (77971, 20 грн - 37049, 48 грн ) та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» вказував на те, що матеріали справи не містять відомостей про перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», як і не містять відомостей про те, що водій під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Право потерпілого на повне відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормою ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Аналіз норм ст.ст. 1187, 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно із п. 2.2 ст. 2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Із системного аналізу вказаних положень законодавства та умов укладеного між сторонами договору, вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до страховика з вимогою виплати страхового відшкодування, проте отримала його не в повному розмірі, що не покриває понесених нею витрат на ремонт транспортного засобу, у зв`язку з чим звернулась до відповідача (заподіювача шкоди) щодо відшкодування шкоди, яка не охоплена страховим відшкодуванням.

На час дорожньо-транспортної пригоди володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Daf XF» днз. НОМЕР_2 та причепа Coder днз. НОМЕР_3 , було ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК».

Водій ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», про що зазначено у постанові Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року про притягнення його до адміністравної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у цій справі є ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК», як володілець джерела підвищеної небезпеки та юридичною особою, що відповідає за шкоду завдану її працівником, згідно ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, з вини якого завдано шкоду майну позивачки.

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяної матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 40 921, 72 грн, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що за ДТП має відповідати не відповідач, а безпосередньо водій транспортного засобу, який самовільно та неправомірно використовував транспортний засіб у власних цілях, а не в цілях виконання службових обов`язків, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Так, факт перебування водія ОСОБА_2 в трудових відносинах з ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» встановлено постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року у справі №363/2131/18 та довідкою ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» від 11 листопада 2019 року №113, в якій, зокрема зазначається про те, що ОСОБА_2 є водієм автотранспортних засобів ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК». А тому посилання відповідача про відсутність трудових відносин з ОСОБА_2 на момент ДТП, спростовуються матеріалами справи.

Посилання ТОВ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» на те, що водій ОСОБА_2 , самовільно та неправомірно використовував транспортний засіб у власних цілях, а не в цілях виконання службових обов`язків на час ДТП, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч.1 ст. 126 КУпАП. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі ст. 126 КУпАП. А тому такі посилання відповідача не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Крім того, довідка № 113 видана 11 листопада 2019 року, в той час, як ДТП сталося 30 травня 2018 року, а тому така довідка оцінюється судом критично.

Долучені представником відповідача до апеляційної скарги доповідна записка Ляха С.І. від 01 червня 2018 року та наказ № 18-к від 01 червня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки не були подані і не були заявлені як доказ в суді першої інстанції, у зв`язку з чим не були предметом його дослідження. При цьому позивачем не вказано поважності причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції, що унеможливлює їх прийняття на стадії розгляду справи апеляційним судом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Враховуючи, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, понесені відповідачем судові витрати компенсації, в силу ст. 141 ЦПК України, не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук