КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9901/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановлене суддею Волковою С.Я. 27 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення,

У С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просив стягнути 6 789 000,00 грн. пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 03.12.2018 р. по 03.12.2019 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.12.2013 р. між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD900, за яким він передав банку 620 000,00 грн. У листопаді 2017 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про розірвання депозитного договору і видачу належних коштів, однак, в добровільному порядку така вимога виконана не була. Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/19683/18-ц від 19.07.2019 р. на користь позивача було стягнуто 620 000,00 грн. вкладу; 235 600, 08 грн. відсотків за період з 26.01.2016 р. по 14.11.2017 р., 25,85 грн. відсотків за період з 15.11.2017 р. по 18.04.2018 р., відповідно до статті 625 ЦК України - 3% річних за період з 15.11.2017 р. по 18.04.2018 р., 33 976,00 грн. інфляційних витрат. Київський апеляційний суд постановою від 14.11.2019 р. рішення суду першої інстанції змінив в частині розміру відсотків за період з 26.01.2016 р. по 14.11.2017 р. у сумі 235 073,43 грн. Посилався на те, що свої зобов`язання відповідач не виконав, рішення суду не виконано, а тому зважаючи на положення Закону України «Про захист прав споживачів» наявні підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 3% вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закон України «Про захист прав споживачів» за період з 03.12.2018 р. по 03.12.2019 р. у розмірі 3 905,99 грн., з відрахуванням податків та зборів згідно чинного законодавства. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Не погодившись із рішенням суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у обсязі 620 000 грн., мотивуючи тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, зазначив, що нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинно здійснюватися не на відсотки, а на 100% суми вкладу.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Судом встановлено, що 09.12.2013 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» було укладено договір депозитного вкладу № SAMDNWFD900, за умовами якого ОСОБА_2 вніс на депозит 620 000,00 грн. строком на 366 днів до 09 грудня 2014 р. під 19% річних.

Печерським районним судом м. Києва 19.07.2019 р. за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалено рішення, яким стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 620 000,00 грн. вкладу; 235 600, 08 грн. відсотків за період з 26.01.2016 р. по 14.11.2017 р., 25,85 грн. відсотків за період з 15.11.2017 р. по 18.04.2018 р., відповідно до статті 625 ЦК України - 3% річних за період з 15.11.2017 р. по 18.04.2018 р., 33 976,00 грн. інфляційних витрат.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 14.11.2019 р. рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру відсотків за період з 26.01.2016 р. по 14.11.2017 р. у сумі 235 073,43 грн.

Також, судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» порушено право ОСОБА_2 вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов договору № SAMDNWFD900 від 09.12.2013 р.

Доказів, які б свідчили про виконання з боку ПАТ КБ «Приватбанк» умов депозитного договору, виконання рішення суду під час розгляду справи апеляційному суду надано не було, не були долучені такі докази і до поданої банком апеляційної скарги.

Так як суд встановив, що зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти не припинилось, а також суд встановив, що позивач за укладеним ним договором є споживачем послуг, суд встановив наявність підстав для стягнення з відповідача пені передбаченої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за рік, який передував зверненню до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Вищезазначене узгоджується з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року №2558цс5 та від 13.03.2017 року № 6-2128цс16.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою позивача, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном, однак дійшов невірного висновку, що розмір пені повинен бути нарахований на відсотки, а не на вартість послуги (розмір основної заборгованості) на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснив невірний розрахунок пені.

Як вбачається з матеріалів справи розмір пені за депозитним договором № SAMDNWFD900 від 09.12.2013 р. за період з 03.12.2018 по 03.12.2019 року становить 6 789 000 грн. (620 000 грн*3 %*365 днів).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Оскільки розмір пені, яку просив стягнути позивач в позовній заяві значно перевищує розмір основної заборгованості, та в апеляційній скарзі позивач просить про часткове задоволення позовних вимог у обсязі 620 000 грн., колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 3 с. 551 ЦК України та зменшити розмірі пені, яка підлягає стягненню з відповідача до розміру основної заборгованості, а саме до 620 000 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1-Д, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму пені підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитним договором № SAMDNWFD900 від 09.12.2013 р. за період з 03.12.2018 по 03.12.2019 рокуу розмірі 620 000грн. (шістсот двадцять тисяч гривень).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1-Д, ) на користь держави суму судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1921 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: