Справа № 463/6434/17
Провадження № 2/463/104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Коник О.Б.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кунтого Н.О. ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Когут Л.І. ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

29 грудня 2017 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження.

23 січня 2018 року позивачем ОСОБА_1 подану заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, відповідно до якої просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 з виплатою позивачу грошової компенсації в розмірі 55 000 гривень. Крім того, до участі у справі залучено в якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

31 січня 2018 року позивачем ОСОБА_1 подану заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, відповідно до якої просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 з виплатою позивачу грошової компенсації в розмірі 70 000 гривень.

Подану заяву мотивує тим, що відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , однак дане майно було набуте подружжям за час шлюбу. Крім того, відповідно до кредитного договору № 2/1523336, укладеного 17 січня 2017 року між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», останній надав кредит у розмірі 83 300 гривень для придбання автомобіля «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску. Загальна вартість автомобіля становила 213 300,00 гривень, решту вартості автомобіля у розмірі 130 300 гривень було сплачено за рахунок спільних коштів подружжя. Також щомісячно на погашення кредиту подружжя сплачувало по 2161 гривні, починаючи з лютого 2017 року. За десять місяців 2017 року подружжям сплачено за кредитним договором 21 610 гривень. Сума внесених в рахунок за кредитом коштів становить 151 910 гривень. Відтак позивач просить стягнути грошову компенсацію в розмірі Ѕ суми, сплаченої в рахунок оплати автомобіля коштів.

В судовому засіданні 31 січня 2019 року за клопотанням сторін судом прийнято рішення у відповідності до ст. 277 ЦПК України щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

22 лютого 2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, у якому вказує, що, виходячи з умов кредитного договору, сума в розмірі 2161 гривні, здійснювалася не в рахунок сплати автомобіля, а в рахунок винагороди банку за користування кредитом, а частина цієї суми йшла на погашення основного боргу (тіла кредиту). Купівля автомобіля була здійснена за кошти, які були сплачені двома частинами: перша частина - авансовий платіж в сумі 130 300 гривень. Зазначені кошти є коштами в конвертації 5 000 доларів США, які були позичені ОСОБА_3 в інтересах сім`ї 20 грудня 2016 року за розпискою. 21 грудня 2016 року були розміщені на його батьківському рахунку, який був спеціально відкритий з цією метою, та були в той самий день перераховані на рахунок автосалону, в якому був придбаний автомобіль. Друга частина - 83 300 гривень була перерахована з рахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» на рахунок автосалону. Таким чином процедура купівлі автомобіля була завершена після внесення другої частини вартості автомобіля. Жодних зобов`язань після цього у сім`ї сторін перед автосалоном не було, право власності на автомобіль було зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 . Решту операцій по внесенню кошів на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк», страхової компанії по страхуванню «КАСКО», нотаріусу за посвідчення договору застави були пов`язані не з автомобілем, а виключно з виконанням умов кредитного договору. Відтак сплачена за кредитним договором сума 21 610 гривень є здійсненою платою на користь банку за користування його кредитними коштами протягом десяти місяців і не може бути кваліфікованою як майно, що є майном подружжя, наявним на час розгляду справи, оскільки ці кошти вже вибули, як такі, що сплачені на користь банку, і не можуть вважатися майном подружжя, яке підлягає поділу. Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 права спільної часткової власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , то така вимога є безпідставною, оскільки квартира не була придбана за кошти подружжя, відтак така не може бути включена до майна подружжя та визнана спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Крім того, цього ж числа відповідачем подано зустрічний позов, який прийнято судом до розгляду з первісним, відповідно до якого ОСОБА_3 просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , поклавши на нього боргові зобов`язання по погашенню кредиту за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у ОСОБА_5 . Окрім цього, просить виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_7, а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 164 945,81 гривень.

Поданий позов мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 було придбано наступне майно, яке підлягає поділу: автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , рік випуску 2016; автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 ; обладнання, яке знаходиться в салоні-перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_7, а саме: чотири крісла перукарські, 1 кондиціонер марки Sanyo, 1 телевізор, 1 стіл масажний, 2 професійні фени, 2 професійні перукарські машинки для стрижки. Для придбання автомобіля марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , подружжям було позичено у ОСОБА_5 , кошти у сумі 5000 доларів США та взято кредит в сумі 83 300 гривень в ПАТ «Креді Агріколь Банк», даний автомобіль був придбаний за 213 300 гривень. Такий був придбаний в інтересах сім`ї, був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 та знаходиться в заставі на підставі договору застави № Z1/1523336 від 17 січня 2017 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Даний борг є спільним боргом подружжя, на даний час він не повернутий ОСОБА_5 , а відтак сума боргу ОСОБА_1 по даній розписці становить 2 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 66 500 гривень. Відповідно до довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 8 лютого 2018 року, заборгованість по тілу кредиту становить 70 994,75 гривень, боргове зобов`язання по сплаті тіла кредиту та процентів до завершення договору - 101 538,24 гривень, «КАСКО» - 23 228,37 гривень. Загальна сума заборгованості по тілу кредиту та суми процентів, що підлягають сплаті до завершення кредитного договору №2/1523336 від 17 січня 2017 року станом на 13 лютого 2019 року та зобов`язання по страхуванню «КАСКО» на користь банку становить 124 766,61 гривень. Таким чином сума боргу ОСОБА_1 за кредитним договором становить 62 383,31 гривень. Вказує, що ринкова вартість автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , який також був придбаний за час шлюбу та залишився у користуванні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , становить 10 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 266 000 гривень. Відтак, виходячи з рівності часток подружжя, вартість Ѕ ідеальної частки даного автомобіля, яка належить кожній зі сторін, становить 133 000 гртвень. Крім того, зазначає, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 29 листопада 2011 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Для здійснення нею підприємницької діяльності за спільні кошти подружжя було придбане обладнання, яке знаходиться в салоні-перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_7, а саме: чотири крісла перукарські, 1 кондиціонер марки Sanyo, 1 телевізор, 1 стіл масажний, 2 професійні фени, 2 професійні перукарські машинки для стрижки. Вартість даного майна становить 18 000 гривень. Відтак вартість майна, яке підлягає поділу, становить 495 875 гривень. Таким чином вартість Ѕ ідеальної частки, яка належить кожному зі сторін в спільному майні подружжя, становить 247 937,5 гривень. У зв`язку з наведеним, пропонує зазначений вище порядок поділу майна та просить даний позов задовольнити.

19 березня 2018 року представник позивача Кунтий Н.О. подав заперечення на зустрічний позов, відповідно до якого вказує, що майно, яке знаходиться у приміщенні перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2 а належить на праві власності ФОП ОСОБА_6 , частиною з даного обладнання, а саме: 1 перукарським кріслом, 1 професійним феном та 1 професійною перукарською машинкою для стрижки користується ОСОБА_1 за згодою з ФОП ОСОБА_6 . Стосовно автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , то такий був придбаний не за кошти подружжя сторін, а за кошти подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та оформлений на ОСОБА_1 з метою уникнення сплати реальними власниками акцизу ЄВРО-5, відтак відсутні підстави визнавати дане майно спільною власністю подружжя. Стосовно існування боргу в розмірі 5 000 доларів США, позичених, за твердженням ОСОБА_3 у його швагра ОСОБА_5 , то вказує, що ОСОБА_1 вперше про такий дізналася з зустрічного позову. Зате перший внесок на придбання автомобіля марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 130 300 гривень, оплачений 21 грудня 2016 року, було зроблено за рахунок спільних коштів, отриманих від продажу автомобіля «GEELY Emgrand 7», який належав подружжю ОСОБА_9 та був відчужений за 8000 доларів США. Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_3 позичив кошти на купівлю автомобіля, але використав їх не за призначенням та не в інтересах сім`ї, а тому відсутні підстави для врахування особистого боргу позивача за зустрічним позовом при поділі майна подружжя. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

29 березня 2018 року відповідач по первісному позову ОСОБА_3 подав відповідь на заперечення по зустрічному позову, відповідно до якого зазначає, що відповідно до договору суборенди № 1420 від 29 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ «Львівхолод» та ФОП ОСОБА_1 і акту прийому-передачі від 2 січня 2018 року та договору суборенди № 1457 від 29 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП ОСОБА_6 і акту прийому-передачі від 2 січня 2017 року, кожна з них самостійно виступають суборендарями частини нежитлового приміщення площею по 20,6 кв.м. в АДРЕСА_3 а для утримання перукарні. Жодних доказів того, що спірне обладнання належить ФОП ОСОБА_6 відповідачем не надано. Також вказує, що ще до одруження у його власності перебував автомобіль, який був ним відчужений, а натомість придбаний інший автомобіль. Такі операції з автомобілями було проведено кілька разів, і останнім, у такий спосіб, був придбаний автомобіль «GEELY Emgrand 7», який був відчужений за 7 000 доларів США. Саме ці кошти були взяті ОСОБА_1 з сімейного бюджету, яка повідомила, що автомобіль можна привезти з-за кордону. Однак така купівля затягнулась, сім`я потребувала транспортного засобу, а тому подружжя вирішило позичити частину коштів у ОСОБА_5 , а також взяти кредит. З урахуванням наведеного, просить задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Ухвалою суду від 30 березня 2018 року частково задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, заборонено ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, здавати його в оренду чи передавати в користування третім особам, а також укладати договори щодо передачі цього автомобіля в заставу. В задоволенні заяви про забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 відкликати видану нею довіреність від 4 серпня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзва Н.Б., номер у реєстрі нотаріальних дій: 2298, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 45900392 на представництво інтересів з питань експлуатації та при здійсненні правочинів щодо продажу автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску відмовлено.

Крім того, ухвалою суду від 30 березня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 16 липня 2018 року поновлено провадження у справі, а справу призначено до розгляду в підготовче засідання.

24 вересня 2018 року ОСОБА_3 подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом і відповідно до якої просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , поклавши на нього боргові зобов`язання по погашенню кредиту за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у ОСОБА_5 . Окрім цього, просить виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_7, а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 134 127,76 гривень.

Подану заяву мотивує тим, що відповідно до висновку експерта, ринкова вартість спірного автомобіля Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент проведення експертизи становить 204 363,90 гривень. Відтак розмір компенсації, який повинна сплатити йому ОСОБА_1 зменшиться. Вказує, що загальна вартість майна, яке підлягає поділу, становить 434 238,9 гривень, тобто вартість Ѕ ідеальної частки, яка належить кожному з подружжя в спільному майні становить 217 119,45 гривень. У зв`язку з наведеним, пропонує порядок поділу майна відповідно до заяви про зменшення позовних вимог за зустрічним позовом та просить зустрічний позов задовольнити.

25 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 7 листопада 2018 року провадження у справі № 463/6434/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про поділ майна подружжя зупинено до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі № 1340/4997/18 за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Львівського окружного суду від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій залишено без розгляду.

10 січня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у даній справі.

14 лютого 2019 року ОСОБА_3 подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом і відповідно до якої просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. НОМЕР_1 , поклавши на нього боргові зобов`язання за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у ОСОБА_5 . Окрім цього, просить виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_7, а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 117 356,3 гривень.

В судовому засіданні 24 квітня 2019 року протокольною ухвалою виключено з числа третіх осіб Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

25 жовтня 2019 року ухвалою суду витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради оригінал або належним чином завірену копію реєстраційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того, витребувано з Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області інформацію про доходи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за період останніх 5 років. А також витребувано з Пустомитівської державної податкової інспекції Городоцького управління Головного управління ДФС у Львівській області інформацію про доходи ОСОБА_11 за період останніх 5 років, та з Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області інформацію про розмір отриманої ОСОБА_11 пенсії за останніх 5 років.

Витребовувана інформація на адресу суду надійшла 15, 25, 27, листопада 2019 року, 5 грудня 2019 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 первісний позов підтримала з мотивів викладених в ньому та додатково пояснила, що спірна квартира була придбана чоловіком під час перебування в шлюбі з нею, а саме надана забудовником за виконану відповідачем роботу. Ремонт в такій робився за її кошти, а також за її кошти були придбані меблі в квартиру та необхідна побутова техніка. Зазначає, що майно придбане в перукарню нею не купувалось. Просила первісний позов задовольнити, в зустрічному - відмовити.

Представник позивача адвокат Кунтий Н.О., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 066433 від 23 січня 2018 року первісний позов підтримав з мотивів викладених в ньому та заявах по суті справи, додатково просив врахувати відсутність в матері відповідача фінансових можливостей здійснити оплату вартості спірної квартири. Просив первісний позов задовольнити, в зустрічному - відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 зустрічний позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити, в задоволені первісного - просив відмовити.

Представник відповідача адвокат Когут Л.І., яка діяла на підставі ордера серії ЛВ № 106753 від 14 лютого 2018 року зустрічний позов підтримала з мотивів викладених в ньому та заявах по суті справи, додатково просила врахувати, що оплата вартості спірної квартири відбулась вже після розірвання шлюбу між сторонами. Просила зустрічний позов задовольнити, в первісному - відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судовим розглядом встановлено, що сторони з 15 жовтня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 15 квітня 2006 року, який було розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2018 року в справі № 463/4684/17.

Відповідач ОСОБА_3 5 листопада 2015 року набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48217799 від 23 листопада 2015 року та інформаційною довідкою № 107397506 від 13 грудня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

З витребуваної судом копії матеріалів реєстраційної справи № 01 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_6 вбачається, що така містить копію договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, предметом якого були майнові права на квартиру АДРЕСА_5 на третьому поверсі, загальною площею 77,6 кв.м.

З акту № 87 від 17 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 у відповідності до договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року отримав квартиру загальною площею 76,5 кв.м., вартістю 344 250 гривень. Зобов`язання згідно договору виконані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають.

З довідки ПП «Гарантія-Сервіс» від 2015 року виданої ОСОБА_3 вбачається, що він виконав умови договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року укладеного з ПП «Гарантія-Сервіс» повністю, що надає йому право на утримання свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_6.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином відповідач ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру, яке було у встановленому законом порядку зареєстровано.

В подальшому ОСОБА_3 подав до суду додаткову угоду № 1 до договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, згідно якої він зобов`язався здійснити оплату за квартиру до 1 квітня 2018 року. Крім того, між ОСОБА_3 і ПП «Гарантія-Сервіс» 8 червня 2018 року було укладено угоду про розірвання договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року відповідно до якої у зв`язку з невиконанням покупцем п. 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року та невиконання умов додаткової угоди від 16 березня 2015 року щодо оплати повної вартості майнових прав на квартиру згідно договору, розірвано договір купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів припинення права власності на спірну квартиру, а саме реєстрацію припинення такого.

Натомість вбачається, що ОСОБА_3 , звертався до державного реєстратора з заявою від 14 серпня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо відмови від речового права) про відмову від права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням від 20 серпня 2018 року державний реєстратор Хмеляр Х.А. відмовила ОСОБА_3 у реєстрації припинення права власності на вказану вище квартиру. В подальшому ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, справа № 1340/4997/18. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позовну заяву за клопотанням ОСОБА_3 було залишено без розгляду.

В подальшому ОСОБА_3 надано суду платіжні доручення № 4281 від 5 грудня 2018 року, № 2372 від 11 грудня 2018 року та № 1302 від 13 грудня 2018 року на загальну суму 349 200 гривень, сплачених ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_3 , згідно договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року в підтвердження факту оплати за спірну квартиру вже після розірвання шлюбу, і що таке не може бути предметом поділу.

Оцінюючи вищеописані докази, надані стороною відповідача ОСОБА_3 , в підтвердження факту не набуття права власності на спірну квартиру під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , то суд критично до них відносить і не може взяти до уваги з наступних підстав.

Як судом встановлено, право власності на спірну квартиру ОСОБА_3 набуто під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , про що свідчить відповідна державна реєстрація права власності. Припинення права власності на дану квартиру у встановленому законом порядку не було зареєстровано. Всі подальші дії ОСОБА_3 щодо розірвання договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року можуть свідчити про бажання останнього вивести спірну квартиру з переліку майна, яке набуто сторонами у справі в шлюбі та яке підлягає поділу. Про це свідчить підписана угода про розірвання договору вже тоді коли було відкрито провадження у справі про поділ майна, однак без державної реєстрації припинення права власності на спірну квартиру. За весь період часу виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру таке не припинялось у встановленому законом порядку, а також не внесено зміни в реєстраційну справу про підстави набуття права власності на спірну квартиру, а також дату такого. Доказів протилежного ні ОСОБА_3 , ні його представником не надано. Крім того, про вказані факти також свідчить наявність двох різних, протилежних за змістом документів від ПП «Гарантія-Сервіс». Зокрема акт № 87 від 17 березня 2015 року свідчить, що ОСОБА_3 повністю виконав вимоги по договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року та ПП «Гарантія-Сервіс» не має претензій до нього. Про вказані обставини виконання договірних зобов`язань також свідчить лист ПП «Гарантія-Сервіс» від 2015 рку (том 1 а.с. 103). Однак в подальшому, після відкриття провадження у справі про поділ майна, з`являються додаткові угоди до вказаного договору, такий розривається, та в подальшому знову визнається сторонами (договір про поновлення дії договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року).

Суд критично також ставиться до фінансової можливості ОСОБА_11 внести кошти на загальну суму 349 200 гривень по договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, оскільки сумарний її дохід за останні п`ять років становив 131 115,61 гривень, що стверджується довідкою № 149 від 6 листопада 2019 року Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. Про наявність достатніх коштів також не може свідчити надана стороною відповідача копія договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2002 року укладеного між ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , оскільки ціна договору становила 17 500 гривень. Навіть враховуючи, що всі кошти від договору були передані ОСОБА_11 , враховуючи інфляцію та курс гривні по відношенню до іноземних валют, вказаних коштів було б не достатньо для оплати за спірну квартиру. Також про наявність фінансової можливості оплатити вартість спірної кварти не свідчить надана стороною відповідача копія свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 2008 року, оскільки з такої не можливо встановити реальність отримання ОСОБА_11 спадкових коштів і суми таких. При цьому, суд звертає уваги, що кошти за спірну квартиру вносились в сумах менших 150 000 гривень в день, щоб не виникало необхідності пояснювати походження таких.

Також суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_12 про те, що матеріальне становище ОСОБА_11 дозволяло допомогти сину ОСОБА_3 сплатити вартість спірної квартири, оскільки реальний продаж квартири в 2002 році відбувся за 15 000 доларів США, оскільки належних і допустимих доказів цього не надано, а покази свідка не можуть братись судом до уваги в підтвердження факту реальної вартості договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що квартира АДРЕСА_1 набута у шлюбі між сторонами, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі, у зв`язку з чим за кожним із них слід визнати право власності по Ѕ частини.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі придбано автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , дата реєстрації автомобіля за ОСОБА_3 11 січня 2017 року.

Для придбання вказаного автомобіля ОСОБА_3 отримав кредит у ПАТ «Креді Агріоль Банк» на загальну суму 83 300 гривень, про що свідчить кредитний договір № 2/1523336 від 17 січня 2017 року. Крім того, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 за 21 грудня 2016 року вбачається, що ним здійснено оплату вартості спірного автомобіля на суму 130 300 гривень СП ТОВ «Автомобільний дім Львів», як авансовий платіж, що сторонами визнається, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування.

З довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 31 січня 2019 року № 51132-22/99 вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року відсутня. Сторона у справі визнавався факт сплати вартості кредиту ОСОБА_3 , а тому дана обставина доказуванню не підлягає.

З висновку автотоварознавчого дослідження від 14 лютого 2018 року вбачається, що вартість автомобіля «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 станом на день проведення дослідження становить 211 875 гривень.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_5 5 000 доларів США для придбання автомобіля, що стверджується розпискою від 20 грудня 2016 року та показами свідка ОСОБА_5 даними в судовому засіданні 29 липня 2019 року, який підтвердив факт укладення з ОСОБА_3 договору позики.

Вказаний договір стороною позивача не визнається, однак і такий нею не було оскаржено, а тому на момент ухвалення рішення такий діє, що породжує фінансові зобов`язання для ОСОБА_3 .

З відповіді Територіального сервісного центру № 4641 регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 21 лютого 2018 року № 31/13-4641 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано на неї 1 липня 2017 року.

З висновку № 344/18 судової автотоварознавчої експертизи від 6 липня 2018 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 становить 204 363,9 гривень.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_14 про те, що ним було куплено автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 та такий було просто оформлено на ОСОБА_1 з метою пільгового оформлення митних платежів, оскільки як встановлено судом, вказаний автомобіль у встановлено законом порядку було оформлено на ОСОБА_1 , доказів протилежного судом не здобуто. Також суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_7 про те, що ним було придбано зазначений вище автомобіль у ОСОБА_14 , якому він передавав кошти, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів укладення договору купівлі продажу ним не надано.

Таким чином суд вважає, що автомобілі «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 і «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 придбані в шлюбі, є спільною сумісною власністю сторін у справі та підлягають поділу.

Враховуючи позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним, суд приходить до переконання, що у власності ОСОБА_3 слід залишити автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , а у власності ОСОБА_1 автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 . Однак вартість вказаних автомобіль є різною та крім того, ОСОБА_3 після розірвання шлюбу здійснено оплату вартості кредиту за автомобіль «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 на загальну суму 84 723,69 гривень, що стверджується випискою з рахунку ОСОБА_3 (том 2 а.с. 24-26). Оскільки кредит погашався вже після розірвання шлюбу, а тому сплачені ОСОБА_3 кошти не враховуються в масу вартості спільного майна. Оскільки вартість автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 становить 204 363,9 гривень, вартість автомобіля «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 становить 211 875 гривень, ОСОБА_3 сплачено 84 723,69 гривень, а тому вказану суму слід вирахувати з вартості автомобіля «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 , що становитиме 127 151,31 гривень. Таким чином вартість спільного майна становить 331 515,21 гривень. Оскільки ОСОБА_1 у власності залишається автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 204 363,9 гривень, а тому з неї в користь ОСОБА_3 слід стягнути 38 606,3 гривень.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про перукарське обладнання, то таке до задоволення не підлягає, оскільки ОСОБА_3 чи його представником не представлено належних і допустимих доказів придбання такого майна в шлюбі та користування таким ОСОБА_1 . Крім того, свідок ОСОБА_6 в судовому засідання дала покази про те, що все обладнання в перукарні було придбано нею, а ОСОБА_1 тільки ним користувалась. Дані обставини не спростовуються договорами суборенди № 1420 від 29 грудня 2017 року укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП ОСОБА_1 та № 1457 від 29 грудня 2017 року укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП ОСОБА_6 .

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про покладення на ОСОБА_3 боргових витрат по розписці з ОСОБА_5 та стягнення з ОСОБА_1 половини вартості боргу, то суд приходить до переконання, що дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що за час шлюбу придбано сторонами два автомобілі (11 січня 2017 року дата реєстрації автомобіля «Ravon» д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_3 , 1 липня 2017 року дата реєстрації автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 ). Грошові кошти згідно розписки позичались для придбання автомобіля, якого саме не вказано. Належних і допустимих доказів використання коштів на один з автомобіль, які є предметом спору сторонами не надано. Вимога про повернення коштів за розпискою на момент ухвалення рішення відсутня, принаймні сторони про це суд не повідомили. Також відсутні дані погашення боргу ОСОБА_3 .

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Судові витрати за первісним позовом складаються з 2 879,38 гривень судового збору, 8 000 гривень витрат на правову допомогу. Судові витрати по зустрічному позову складаються з 6 673,6 гривень судового збору за подання позову, 340 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 600 гривень витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 5 000 гривень витрат на правову допомогу. Оскільки суд первісний позов задовольняє частково, а тому до відшкодування підлягають витрати, а саме 2 174, 58 гривень витрат по сплаті судового збору (1% вартості частки спірної квартири), а також 4 000 гривень витрат на правову допомогу, а всього 6 174,58 гривень. Оскільки суд зустрічний позов задовольняє частково, а тому до відшкодування підлягають витрати, а саме 2 429,70 гривень судового збору (1% вартості автомобіля «Renault Laguna» та суми коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 ), 340 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 600 гривень витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, 4 000 гривень витрати на правову допомогу, а всього 9 369,7 гривень. Таким чином у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути в користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 195,12 гривень, що становить різницю судових витрат понесених сторонами у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову ухвалою суду від 30 березня 2018 року слід скасувати, оскільки суд прийшов до переконання, що вказаний автомобіль слід залишити у власності ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

В задоволені решти вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Ravon, модель R2, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2016.

Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Renault, моделі Laguna, державний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 38 606 (тридцять вісім тисяч шістсот) гривень 30 (тридцять) копійок.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 3 195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок судових витрат.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року про заборону ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 рік випуску, здавати його в оренду чи передавати в користування третім особам, а також укладати договори щодо передачі цього автомобіля в заставу - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя: Стрепко Н.Л.