РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/243/20

Провадження № 22-ц/4815/863/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання:Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2020 року, ухваленого в складі судді Рижого О.А., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 572/243/20,

в с т а н о в и в :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі від якого мають неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ним і перебувають на його утриманні.

Оскільки, ОСОБА_2 не проявляє материнської уваги, не дбає про виховання та розвиток дітей просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду мотивовано тим, що істотні підстави позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про позбавлення батьківських прав відповідача.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Свідоцтво про народження від 18.02.2014 року народження Серія НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження від 03.02.2015 року народження Серія НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Сарненського районного суду від 27.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11.04.2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем в судовому засіданні не заперечено того факту, що мати дітей частково обмежена в доступі до них та у повному взятті участі у їх вихованні. Крім того, зазначено, що ОСОБА_2 час від часу приходить до дітей.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем які б свідчили про її ухилення від виховання своїх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. У своєму рішення (справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її синів не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері, по відношенню до них, батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не піклується про синів, участі у їх вихованні не бере, не відвідує та не цікавиться їх життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо синів, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче відвідувати дітей, піклуватися про них, проявляти турботу та бажає брати участь у їх вихованні.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до доведеності ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, за відсутності незаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей, колегією суддів не приймаються до уваги.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про необґрунтованість позову не вирішив питання щодо відповідного сприяння та контролю за поведінкою відповідача з боку органу опіки і піклування.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Разом з тим, вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення, добавивши попередження для матері, щодо зміни ставлення до своїх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо їх виховання та розвитку.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 164 СК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2020 року змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покласти на орган опіки та піклування Сарненську районну державну адміністрацію контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.»

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 вересня 2020 року.

Головуючий :

Судді :