Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4024/20 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 63 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/4024/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із названим позовом та просив виділити в натурі належну ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру (згідно висновку судового експерта).

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка розташована на окремій земельній ділянці площею 0,0425 га, кадастровий номер :03:034:0089 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Іншими співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_2 , якій належить 1/6 частина будинку, ОСОБА_3 , якому належить 1/3 частина будинку.

Вказав, що загальна площа будинку становить 111,1 кв.м, до нього належать сарай літ. «А», гараж літ. «Г», уборна літ. «В», уборна літ. «Д», гараж літ. «З», огорожа №1-4 згідно технічного паспорта. Усі частини будинку мають окремі входи/виходи і є відокремленими від інших частин будинку.

Оскільки ОСОБА_1 не може досягти згоди з іншими співввласниками будинку в питаннях реалізації права власності на свою частку будинку, тому посилаючись на положення 364 ЦК України представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про належність ОСОБА_5 1/2 частини будинку та не притягнення її до участі у справі, оскільки за підрахунками суду існує не один цілий будинок, а півтора (1/2 ОСОБА_1 +1/3 ОСОБА_3 + 1/6 ОСОБА_2 +1/2 ОСОБА_5 =1,5), що є хибним твердженням. Вказує, що як у позовній заяві так і в заяві про усунення недоліків позивач повідомляв суд про наступне подання висновку судової експертизи, яку представником позивача було отримано 19.05.2020, проте 13.05.2020 суд ухвалив рішення без вказаного доказу.

Відзив в установленому законом порядку до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як видно з матеріалів справи ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 09.04.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, а 13.05.2020 ухвалено судове рішення.

Представником позивача заявлялось клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, проте ухваленням рішення сторона позбавлена була можливості в повному обсязі захистити свої права.

Для з`ясування фактичних обставин справи судом апеляційної інстанції витребувано із Житомирського обласного державного нотаріального архіву спадкову справу №410 за 2003 рік, яка заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_6 , інформацію про смерть ОСОБА_5 , Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_7 , договір дарування, посвідчений Другою житомирською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-5155 від 20.12.2004, сторонами якого є : ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

До матеріалів справи долучено також Висновок експерта №911/05-2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.05.2020.

Апеляційним судом встановлено, що згідно реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.12.2004 власниками житлового будинку АДРЕСА_2 значились ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину від 03.06.2003 після смерті чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 02.06.1971 року, по 1/2 частці кожен.

Договором дарування частини будинку від 20 грудня 2004 року підтверджується, що ОСОБА_8 подарував свою частину будинку ОСОБА_3 - 1/3 частину та ОСОБА_9 - 1/6 частину, що разом становить 1/2 належну дарувальнику частину житлового будинку за АДРЕСА_2 .

Копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.03.2020 року підтверджує, що співвласниками Ѕ частини вказаного будинку є : ОСОБА_9 - 1/3 частини будинку, ОСОБА_2 - 1/6 частини будинку, які є відповідачами по справі.

У названій інформаційній довідці також зазначено, що співвласником 1/2 частини цього будинку є ОСОБА_5 , проте ця інформація на даний час не відповідає дійсності.

Так, згідно повідомлення Житомирського міськрайонного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану від 08.07.2020 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис про смерть №1137.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 березня 2018 року підтверджується, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_5 є ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 ід.ч. житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 29.12.2018 ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_1 1/2 ід.ч. житлового будинку АДРЕСА_1 .

Житловий будинок загальною площею 111,1 кв.м., житловою площею 62 кв.м. До житлового будинку належать: сарай літ. «Б», гараж літ. «Г», уборна літ. «В», уборна літ. «Д», гараж літ. «З», огорожа №1-4.

З огляду на наведене висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пред`явлено позовних вимог до співвласника будинку ОСОБА_5 та не заявлено клопотання про залучення вказаної особи до участі у справі як співвідповідача є безпідставним.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , власниками іншої 1/2 частини вказаного будинку є відповідачі по справі - ОСОБА_2 (1/6 ч.) та ОСОБА_9 (1/3 ч.).

Із технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що він складається із двох квартир. Квартира №1: 1-1 веранда, площею 5, 40 кв. м, 1-2 кухня площею 7,7 кв.м, 1-3 вітальня площею 10,3 кв.м, 1-4 кімната площею 9,7 кв.м, 1-5 коридор площею 3, 4 кв.м, 1-5 кімната площею 22,10 кв.м, а всього по квартирі 55 , 20 кв.м. Квартира №2: 2-1 коридор площею 5,7 кв. м, 2-2 кухня площею 7,5 кв м, 2-3 санвузол площею 3, 2 кв м, 2-4 вітальня площею 8,5 кв.м, 2-5 кімната площею 20,7 кв. м, 2-6 кімната площею 10, 30 кв. м, а всього по квартирі 55 , 90 кв. м.

До житлового будинку належать: сарай літ. «Б», гараж літ. «Г», уборна літ. «В», уборна літ. «Д», гараж літ. «З», огорожа №1-4.

Згідно Висновку експерта №911/05-220 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.05.2020 вказано, що виділ ОСОБА_1 1/2 частки у житловому будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальної частки не вбачається можливим. На розгляд пропонується можливий варіант виділу, розроблений із відступом від рівності часток співвласників, який відповідає фактичному користуванню та в межах сформованої земельної ділянки. Так експертом запропоновано виділити ОСОБА_1 : 1-1 веранда, площею 5, 40 кв. м, 1-2 кухня площею 7,7 кв.м, 1-3 вітальня площею 10,3 кв.м, 1-4 кімната площею 9,7 кв.м, 1-6 кімната площею 22,10 кв.м, а всього по квартирі 55 , 20 кв.м, сарай «Б», уборна «В».

Іншим співвласникам - 2-1 коридор площею 5,7 кв. м, 2-2 кухня площею 7,5 кв м, 2-3 санвузол площею 3, 2 кв м, 2-4 вітальня площею 8,5 кв.м, 2-5 кімната площею 20,7 кв. м, 2-6 кімната площею 10, 30 кв. м, а всього по квартирі 55 , 90 кв. м, господарські будівлі і споруди - гараж «Г», уборна «Д», гараж «З».

При цьому, відступ від ідеальних часток становить:

-В одиницях площі житлового будинку для ОСОБА_1 (1/2 частки) - на 0, 35 кв. менше, для інших співвласників - на 0, 35 кв. м більше;

-В одиницях ринкової вартості житлового будинку для ОСОБА_1 - на 62 883 грн менше, для інших співвласників більше на цю ж суму.

В запропонованому варіанті виділу, приміщення, що виділяються співвласникам, є ізольованими та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази технічної можливості виділу в натурі позивачу належної їй частки, а саме відокремленої частини будинку з самостійним виходом без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. З огляду на положення ст.83 ЦПК України позивачем не надано до суду відповідного висновку експерта разом з позовною заявою або під час розгляду справи судом відповідно до ст.106 ЦПК України. Крім того, виділення судом в натурі частини житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна квартиру, не передбачено статтями 183, 358, 364 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

З огляду на те, що Висновком експерта №911/05-2020 запропоновано варіант виділу приміщення за яким приміщення, що виділяються співвласникам, є ізольованими та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку та за фактичним користуванням співвласників, колегія суддів вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

При вирішенні спору колегія суддів бере до уваги позицію сторони позивача, яка відмовилась від стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального і матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 травня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити в натурі належну ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна, який складається з приміщень житлового будинку: 1-1 веранда площею 5, 4 кв. м; 1-2 кухня площею 7,7 кв.м; 1-3 вітальня площею 10,3 кв.м; 1-4 кімната площею 9,7 кв.м; 1-5 кімната площею 22,1 кв.м, загальною площею 55,2 кв.м, а також сарай літ. «Б», уборна літ «В».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину нерухомого майна, яка їй виділена.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.09.2020.

Головуючий Судді