15.09.2020 Справа № 756/1970/20
Унікальний № 756/1970/20
Провадження № 2/756/3338/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Яценко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Вищедубечанської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у лютому 2020 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просить суд визнати укладеним договір про пайову участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня між Вищедубечанською сільською радою та ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта містобудування - садового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Київській області від 09.12.2015№ КС16, ОСОБА_1 є замовником будівництва вищезазначеного об`єкта нерухомості. На відповідача поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (№ 3038-VI).

Посилаючись на положення ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачала обов`язок відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури, та на рішення Вищедубечанської сільської ради №231-ХІІІ-VІ від 26.06.2012 року, яким затверджено порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі, листом №02-31/202 від 09 червня 2016 року позивач повідомляв відповідача про необхідність виконання вимог Закону (№ 3038-VI) та вирішення питання щодо сплати пайової участі, однак відповідач ухиляється.

Рішенням виконавчого комітету Вищедубечанської сільської ради №66 від 04 вересня 2019 року затверджено умови договору про пайову участь замовника створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня з ОСОБА_1 . Пропозиція про укладання договору про пайову участь разом з копією рішення була надіслана відповідачу 04 вересня 2019 року та отримана відповідачем 17 вересня 2019 року. Проте, заявою від 01 жовтня 2019 року відповідач відмовився від укладання договору. У зв`язку із чим, позивач просить суд визнати укладеним договір про пайову участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня між Вищедубечанською сільською радою та ОСОБА_1 в редакції викладеної позивачем з визначеним розміром пайової участі в сумі 228964,23 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити Вищедубечанській сільській раді в задоволенні заявлених вимог. В мотивування відзиву зауважує, що об`єкт будівництва введено в експлуатацію що 09.12.2015 р., проте рішення Вищедубечанської сільської ради прийнято про затвердження порядку залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі лише 09.07.2019р., тобто не розповсюджує на нього свою дію. Заявив клопотання про розгляд справи за його участі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 ст. 274 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі викладеного, оцінивши критерії, визначені у ч. 3 ст. 274 ЦПК України, суд встановив, що предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, справа є незначної складності, ціна позову справи складає 228964,23 грн., що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі відкрито та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, а також з урахуванням малозначності справи та конкретних обставин справи, суд вважає недоцільним проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні, тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Приходько І.А., наполягає на задоволенні позовних вимог, зауважує, що розмір пайового внеску обрахований по показникам опосередкованої вартості спорудження житла в Київської області 11834,0 грн. з урахуванням площі забудови відповідача.

27 серпня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивача, посилаючись, що вперше з вимогою про сплату пайової участі позивач до нього звертався 09 червня 2019 року на підтвердження чого надав відповідне звернення.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову Вищедубечанській сільській раді в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь, виходячи з такого.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Київській області від 09.12.2015№ КС16, ОСОБА_1 є замовником будівництва садового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

З повідомлення Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за вих.№02-31/202 від 09 червня 2016 року, адресованої ОСОБА_1 видно, що позивач посилаючись на положення ст.40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» повідомив власника прийнятого в експлуатацію об`єкта будівництва про необхідність звернення до сільської ради для вирішення питання сплати пайової участі (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Вищедубечанської сільської ради №66 від 04 вересня 2019 року затверджено умови Договору про пайову участь замовника створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня (а.с.24).

Згідно Договору №1 від 04 вересня 2019 року про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня та розрахунку розміру пайової участі замовника встановлено ОСОБА_1 розмір 228964,23 грн.(а.с.25-29).

Крім того, 04 вересня 2019 року №02-31/456 Вищедубечанська сільська рада звернулась до ОСОБА_1 з пропозицією укладання вищезазначеного договору, посилаючись на рішення№66 від 04 вересня 2019 року (а.с.30-31).

Згідно з частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною третьою статті 40 цього Закону передбачено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

На виконання статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішенням Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 26 червня 2012 року затвердила типовий договір про пайову участь замовників будівництва, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Вища Дубечня. Розрахунок величини пайової участі та графік оплати коштів пайової участі (а.с.13-23). Згідно затвердженого порядку сплати коштів пайової участі, вони сплачуються єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати коштів пайової участі не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію (а.с.23).

Вищедубечанська сільська рада повідомляла листом від 09 червня 2016 року ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог закону, однак відповідачем вказані листи залишено без реагування.

З огляду на досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи та вимоги законодавства, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_1 мав обов`язок щодо укладання договору про пайову участь та сплату пайового внеску на розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня на підставі положення ст.40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Проте, з огляду на положення ч. 9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Законом України від 9 квітня 2015 № 320-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» доповнено частиною 11 згідно якої інформація щодо договору про пайову участь та його виконання має зазначатися у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, садового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого є ОСОБА_1 , зареєстрована Департаментом ДАБІ у Київській області від 09.12.2015№ КС16 (а.с. 9).

Проте, дана декларація, в порушення ч.11 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить інформації щодо договору про пайову участь ОСОБА_1 , у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд приходить до переконання, що початок прострочки виконання ОСОБА_1 зобов`язання по укладанню договору почався саме з дати реєстрації Декларації про готовність об`єкта, обов`язок у відповідача щодо його укладання.

Вперше із вимогою про укладання договору позивач звернувся до ОСОБА_1 09 червня 2016 року (а.с.12).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Обов`язок відповідача ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту визначений статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зі строком його укладання до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ( 09.12.2015).

Згідно штампу вхідної кореспонденції суду із позовом Вищедубечанська сільська рада звернулась 10 лютого 2020 року (а.с.1), тобто із пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (а.с.58-59). Що відповідно положення ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови Вищедубечанській сільській раді в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Також, суд вважає слушними заперечення відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин Договір про пайову участь, запропонований позивачем, в редакції затвердженої Рішенням виконавчого комітету Вищедубечанської сільської ради №66 від 04 вересня 2019 року. Яким визначено умови договору про пайову участь замовника створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня з ОСОБА_1 . Пропозиція про укладання якого разом з копією рішення надіслана відповідачу 04 вересня 2019 року та отримана ним17 вересня 2019 року. Оскільки, пропозиція укласти договір із застосуванням норм законодавства, які прийняті пізніше, ніж виникли такі правовідносини, порушує принцип дії актів цивільного законодавства в часі.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», судам надано роз`яснення, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Доказами наявними у справі доведений факт невиконання відповідачем ОСОБА_1 обов`язку щодо укладання договору про пайову участь та сплату пайового внеску на розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури с.Вища Дубечня, згідно положення ст.40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Проте, в задоволенні позовних вимог про визнання укладеним договір про пайову участь, в редакції, яка була затверджена рішенням Вищедубечанської сільської ради №231-ХІІІ-VІ від 26.06.2012 року, яким затверджено порядок залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі, та направлялась відповідачу листом №02-31/202 від 09 червня 2016 року, на яку, як на правову підставу заявленого позову в позовні заяві посилався позивач, слід відмовити за пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав на підстав ч.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Вищедубечанській сільській раді в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О. Яценко