ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/8103/19
Провадження № 22-ц/821/38/20
категорія: 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Нерушак Л. В., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» - адвоката О. В. Лісіченка на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про компенсацію вартості товарно-матеріальних цінностей та стягнення штрафних санкцій за публічним договором про надання послуги з організації перевезення, у складі: головуючого судді Марцішевської О. М., повний текст судового рішення складено 1 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Нова Пошта» про компенсацію вартості товарно-матеріальних цінностей 17 268,50 грн. та стягнення штрафних санкцій в розмірі 24,23% від суми відшкодування за публічним договором про надання послуги з організації перевезення.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що скористався послугами перевезення, які відповідачем надаються за публічним договором ТОВ «Нова Пошта» та за умовами надання послуг опублікованих на офіційному сайті (https://novaposhta.ua) відправив товарно-матеріальні цінності одержувачу, що засвідчено експрес-накладними за № 7 та № 9.

Зазначив, що експедитор доставив товарно-матеріальні цінності в пункт призначення, але товарно-матеріальні цінності (капот Suzuki Vitara - 2 шт.) повністю втратили свою цінність в результаті отриманих пошкоджень, про що відповідно був складений акт у відповідності до п.п. 4.3.12 Договору.

Замовником від експедитора на складені акти та на електронне звернення було отримано відповіді № 8788 та № 8790 від 20.05.2019 року. У відповідях зазначено, що експедитор не зобов`язаний перевіряти цілісність, комплектність чи справність товарно-матеріальних цінностей, а також те, що пакування зберегло цілісність. Посилаючись на п. 7.2.7 Договору відмовили у виплаті компенсації за пошкоджене майно.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 надав суду заяву про уточнення позовних вимог в якій остаточно просив суд стягнути з відповідача компенсацію повної вартості товарно-матеріальних цінностей яка складається з вартості товарів за експрес-накладними 9 418,50 грн. та 7 850 грн., комісії за накладною 39,25 грн., витрати на доставку 432 грн., зберігання 60 грн., пакування 130 грн., всього 17 929,75 грн., а також сплатити штраф у розмірі 24,23% від суми відшкодування 4 344.38 грн., що у сумі становить 22 274.13 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Нова Пошта» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості товарно-матеріальних цінностей 17 269 грн. та штраф за публічним договором про надання послуги з організації перевезення в сумі 4 184,27 грн., всього стягнуто 21 453,27 грн.

Стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не спростовано презумпцію вини перевізника, а тому у відповідності до ст. 924 ЦК України, ТОВ «Нова Пошта» відповідає за пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в межах його вартості, що підтверджується квитанцією та оголошеною цінністю в експрес-накладній.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог відносно понесених витрат на доставку товару, комісії за накладною, зберігання та пакування, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки понесення позивачем витрат на оплату послуг не стосується підстав для компенсації вартості товарно-матеріальних цінностей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 18 листопада 2019 року, представник ТОВ «Нова Пошта» - адвокат Лісіченко О. В., вважаючи рішення суду незаконним і не обґрунтованим, а тому таким, що має бути скасоване при апеляційному перегляді з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2019 року або застосувати положення ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не дотримано правил підсудності. Скаржник звертає увагу на те, що в даній справі позовні вимоги заявлені до перевізника ТОВ «Нова Пошта» (зареєстроване місцезнаходження м. Київ, вул. Столичне шосе 103, корпус 1, поверх 9) з приводу відшкодування шкоди за неналежне виконання договору перевезення вантажу, а тому до вказаних правовідносин застосовується саме правила виключної підсудності. Саме ч. 4 ст. 30 ЦПК України визначена виключна підсудність, щодо подачі позовів до перевізника, в якій зазначено, що позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред`являються за місцезнаходженням перевізника, на що судом першої інстанції звернуто уваги не було.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги обставини та аргументи, викладені у відзиві відповідача, не зазначено обґрунтованих мотивів їх відхилення.

Вказує, що вантаж відправник передав для перевезення у запакованому стані - обмотаним у стрейч-плівку та замовив додаткову упаковку - обрешетування. Відправлення під час приймання оглянуто зовні, упаковка відправника не розкривалася.

Жодної інформації про виробника чи модель товару, його кількість, які б дали змогу безумовно ідентифікувати речі, відправник у експрес-накладній не зазначив та супровідних документів не надав.

Щодо огляду вантажу, з позивачем було складено акти приймання-передачі від 01.05.2019 року, згідно яких сторони встановили, що стан зовнішньої упаковки цілий, а тому жодних слідів руйнуючого впливу на упаковку відправлення, які б відповідали пошкодженню вантажу, сторонами при огляді не виявлено, у зв`язку з чим, на думку скаржника, належний та допустимий письмовий доказ - акт приймання-передачі прямо вказує на відсутність вини перевізника у пошкодженні вмісту вантажу.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що, на думку відповідача, є безпідставними позовні вимоги щодо стягнення 17 268, 50 грн., зважаючи на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної суми фактичної шкоди.

Зважаючи на те, що позовні вимоги є майновими, розмір завданої шкоди підлягає обов`язковому доказуванню у даному спорі, що не було зроблено позивачем та не може обмежуватися виключно оголошеною вартістю вантажу.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що п. 7.2.4. Публічного договору визначає саме умови за яких експедитор сплачує штраф у розмірі 24,23 %, а такою умовою є виплата компенсації у досудовому порядку за результатами розгляду претензії замовника - фізичної особи. Тобто, за умови стягнення відшкодування у судовому порядку, штраф за п. 7.2.4 Публічного договору не передбачений.

09 грудня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що відповідач заперечує встановлені ним же умови надання послуг. Товар позивачем було запаковано в присутності представника відповідача та передано представнику відповідача про що свідчить підпис на експрес накладній. Підпис на накладній представником відповідача, як товарно-відповідальної особи свідчить, що відповідач прийняв товар за якістю та кількістю.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Нова Пошта» - адвоката Лісіченка О. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до розгляду на 14 січня 2020 року на 09 год. 30 хв. з повідомленням учасників справи про її розгляд, але без виклику сторін у судове засідання. В подальшому на 23 січня 2020 року на 14 год. 30 хв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з експрес - накладних № 100 3404 5157 від 23 квітня 2019 року та № 100 3404 5339 від 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 скористався послугами перевезення ТОВ «Нова Пошта» та за умовами надання послуг опублікованих на офіційному сайті (https://novaposhta.ua) здійснив відправлення вантажу з м. Черкаси в смт. Чернівці для ОСОБА_2 .

При складанні товарно-транспортної накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору, розміщеного на офіційному сайті (https://novaposhta.ua).

Експедитор (ТОВ «Нова Пошта) доставив товарно-матеріальні цінності (капот Suzuki Vitara - 2 шт.) в пункт призначення, однак замовник ОСОБА_2 відмовився одержувати даний товар у зв`язку з його пошкодженням, про що відповідно до п. 4.3.12 Публічного договору був складений акт.

Згідно складених актів приймання-передачі, відповідно до експрес-накладних за № 100 3404 5157 від 23 квітня 2019 року та № 100 3404 5339 від 25 квітня 2019 року, зазначено вид упаковки, а саме: стрейч-плівка та обрешетування, тип зовнішньої упаковки новий, а стан її цілий, стан додаткової упаковки всередині також цілий.

Що стосується стану вмісту відправлення, то у відповідності до актів приймання-передачі капот б/у, має пошкодження, місце пошкодження відправлення та упаковки не збігаються.

02.05.2019 року ОСОБА_1 надав ТОВ «Нова Пошта» претензію у зв`язку з пошкодженням вантажу та просив відшкодувати вартість товару в розмірі 9 418,50 грн. та 7 290 грн. і сплати штраф відмовідно до умов надання послуг та Публічного договору.

Замовником від експедитора (ТОВ «Нова Пошта») на складені акти та на електронне звернення було отримано відповіді за № 8788 та № 8790 від 20 травня 2019 року. У відповідях зазначено, що експедитор не зобов`язаний перевіряти цілісність, комплектність чи справність товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, у відповіді зазначено, що пакування зберегло цілісність та посилаючись на п. 7.2.7 договору відмовили у виплаті компенсації за нібито пошкоджене майно.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Нова Пошта» - адвоката Лісіченка О. В. підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі не можливо.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», нормами цивільного законодавства та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення, та включає в себе правомірні очікування на відшкодування шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ч. ч.1 - 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Нормами ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

З огляду на викладені норми права обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізнику, який несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й пошкодження вантажу. Таким чином, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) перевізник не міг запобігти цим обставинам; 2) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

Умови отримання послуг з організації перевезення відправлень Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» визначені його Публічним договором. Пунктом 4 цього договору регламентовано обов`язки сторін, зокрема, експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та умов надання послуг (п. 4.1.2); замовник зобов`язаний чітко та правильно заповнити експрес-накладну на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній (п. 4.3.2).

Водночас, п. 7.2.13 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, який розміщений на сайті www.novaposhta.ua, визначено, що експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

У відповідності до п. 4.3.12 Публічного договору в обов`язки замовника входить у разі отримання відправлення в неналежному стані пошкодження, нестача, тощо) зафіксувати його стан у відповідному Акті за формою, затвердженою Експедитором, за обов`язковою участю представників Замовника/Одержувача та Експедитора.

Як передбачено п. 7.2.8 Публічного договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

З огляду на зазначені норми права та умови Публічного договору, колегія суддів, вважає за важливе зазначити наступне.

ОСОБА_1 згідно експрес-накладної № 7 та експрес-накладної № 9 з адреси по АДРЕСА_1 здійснив відправлення вантажу до відділення № 1 в смт. Чернівці, Вінницької області, ОСОБА_2

Оголошена вартість вантажу відправником згідно експрес-накладних, вказана відправником у розмірі 7 850 грн. та 9 418,50 грн.

Вантаж відправник передав для перевезення у запакованому стані - обмотаним у стрейч-плівку та замовив додаткову упаковку - обрешетування. Платником наданих послуг визначено одержувача.

Отже, при розгляді справи колегією суддів, встановлено, що вантаж по накладній відправник передав для перевезення у запакованому стані, а саме стрейч-плівці без надання його представнику ТОВ «Нова Пошта» для перевірки на цілісність.

Крім того, колегія суддів вважає за важливе відзначити, що жодної інформації про виробника чи модель товару, його кількість, та сам стан вантажу, які б давали змогу безумовно ідентифікувати речі, відправник у експрес-накладній не зазначив та супровідних документів не надав.

Таким чином, замовником не було чітко заповнено експрес-накладну на кожне окреме відправлення, що не відповідає вимогам п. 4.3.2 Публічного договору.

Згідно ч. ч. 2 та 3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У відповідності до п. 3.4 Публічного договору, шляхом передачі замовником відправлення експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Згідно п. 2.5 Публічного договору, договір укладається шляхом приєднання замовника до запропонованого експедитором договору загалом та прийняття всіх істотних умов договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. ст. 633, 634 ЦК України.

Крім того, п. 7.2.13 Публічного договору експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлено, що вантаж за експрес-накладними за № 7 та № 9 було доставлено до відділення № 1 смт. Чернівці, Вінницької області, де одержувач ОСОБА_2 оглянув його та від отримання відмовився, вказавши на пошкодження.

Щодо огляду вантажу було складено акти приймання-передачі від 01.05.2019 року, згідно яких сторони встановили, що стан зовнішньої упаковки новий та цілий, стан додаткової упаковки всередині новий та цілий, стан вмісту відправлення - капот б/у, який має пошкодження, спеціальне маркування «Обережно крихке» - відсутнє.

Відповідно до п. 15.1 Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» у разі зіпсування або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником та вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі від 01.05.2019 року за експрес-накладними № 7 та № 9, відповідно до яких встановлено цілість зовнішньої упаковки, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем спростована винуватість своєї вини, щодо пошкодженого вантажу, оскільки на підставі п. 7.2.8 Публічного договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення, на що судом першої інстанції уваги звернуто не було та не надано належної правової оцінки даній обставині у справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при огляді вантажу було зроблено фотознімки, які вказують на наявність осередків корозії металу, тріщин лакофарбового покриття з корозією металу.

Колегія суддів, вважає за важливе відзначити, що виявлені осередки корозії металу явно вказують на утворення таких пошкоджень задовго до транспортування вантажу відповідачем, оскільки у відповідності до експрес-накладних вантаж був відправлений 23.04.2019 року та 25.04.2019 року, а акт приймання-передачі про відмову у прийнятті вантажу був складений 01.05.2019 року.

За теорією корозія мета?лів - це самоплинне руйнування металів і сплавів, а також інших речовин в результаті хімічного, електрохімічної або фізико-хімічної взаємодії з навколишнім середовищем.

Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум ВСУ роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

А тому, врахувавши зазначені пошкодження вантажу, сам факт того, що стан вантажу не є новим, що зазначено в актах приймання-передачі, беручи до уваги короткий проміжок часу між відправленням вантажу та його доставленням у місце призначення і його оглядом, а саме з 23.04.2019 року, 25.04.2019 року по 01.05.2019 рік, врахувавши, що корозія металів - це самоплинне руйнування, виходячи з принципу розумності, колегія суддів не вбачає причинного зв`язку з зазначеними пошкодженнями та експедитором (ТОВ «Нова Пошта).

Твердження районного суду, про те, що перевізником не надано доказів того, що не з його вини було пошкоджено вантаж спростовується матеріалами справи, які належним чином досліджено судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного належного, допустимого доказу у підтвердження того, що вантаж, який він відправив був без пошкоджень, адже як було встановлено колегією суддів та відзначено, що жодної інформації про виробника чи модель товару, його кількість, та сам стан вантажу, які б давали змогу безумовно ідентифікувати речі, відправник у експрес-накладній не зазначив та супровідних документів не надав.

Отже, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що належних і допустимих доказів пакування відправником непошкодженого товару матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дії чи бездіяльність особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Розмір відповідальності перевізника згідно з п. 136 Статуту автомобільного транспорту УРСР, а також ст. 13 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 року № 232/94-ВР встановлюється на рівні: у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Таким чином, вказана норма спеціального права обмежує розмір матеріальної відповідальності перевізника та зобов`язує позивача довести належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди у вигляді суми на яку зменшилася вартість вантажу.

Жодного належного доказу, який би встановлював розмір фактичної шкоди, у вигляді суми на яку зменшилася вартість вантажу, позивачем не надано.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження фактичної вартості вантажу, яка б відповідала оголошеній.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з зазначено, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між прапорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, що позивачем зроблено не було.

Крім того, як зазначалося судом апеляційної інстанції, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Вищевикладені положення законодавства та обставини справи, суд першої інстанції не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які районний суд вважав встановленими при вирішенні справи, не доведені.

Також, суд першої інстанції стягуючи з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 24,23 % від суми відшкодування, прийшов до помилкового висновку, оскільки не звернув увагу на той факт, що умови стягнення відшкодування у судовому порядку, штраф за п. 7.2.4. договору не передбачено.

Що стосується доводів скаржника відносно застосування судом апеляційної інстанції ч. 1 ст. 378 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

При розгляді даної справи, колегією суддів апеляційної інстанції, дійсно було встановлено порушення територіальної підсудності.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 30 ЦПК України визначена виключна підсудність, щодо подачі позовів до перевізників, а саме позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пред`являються за місцезнаходженням перевізника.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місцезнаходження перевізника ТОВ «Нова Пошта», Код , 03131, м. Київ, вул. Столичне шосе 103, корпус 1, поверх 9.

Вищезазначена норма права та місце реєстрації відповідача, судом першої інстанції враховані не були.

У відповідності до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Однак, ч. 2 ст. 378 ЦПК України передбачає, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції не заявляв про непідсудність даної справи Соснівському районному суду м. Черкаси, а тому, у відповідності до ч. 2 ст. 378 ЦПК України, апеляційним судом не може бути застосована ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з викладених підстав, у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати за подачу ТОВ «Нова Пошта» апеляційної скарги у розмірі 1 921 грн., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати ТОВ «Нова Пошта» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» - адвоката Лісіченка Олександра Вікторовича задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про компенсацію вартості товарно-матеріальних цінностей та стягнення штрафних санкцій за публічним договором про надання послуги з організації перевезення відмовити.

Витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 921 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Л. В. Нерушак

О. В. Карпенко