ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6652/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/87/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участі секретаря судового засідання: Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратура Чернігівської області;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди,

прізвище судді: Коверзнев В. О.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення: 23 липня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 1000000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.05.2018 року суд зобов`язав керівника Чернігівської місцевої прокуратури розглянути клопотання позивача від 16.05.2018 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011880 від 21.12.2016 року, в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України.

Позивач стверджував, що незаконними діями прокуратури йому завдана моральна шкода, яку він просив відшкодувати за рахунок держави на підставі статті 56 Конституції України та статті 1173 Цивільного кодексу України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги обставини, що не потребували доказування, оскільки були вже доведені судом у кримінальній справі, а також ту обставину, що неправомірною бездіяльністю прокуратури йому було завдано душевних страждань, які утворилися внаслідок безрезультатних звернень до органів прокуратури, та необхідності звернення за відстоюванням своїх прав до суду.

Крім того, за доводами апелянта, судом не прийнято до уваги його перебування у хворобливому стані та скрутному матеріальному становищі з великою кількістю боргів.

Вказував, що має право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1167 ЦК України, оскільки поніс втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області просило рішення суду першої інстанції залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Оскільки ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.05.2018 року не визнано протиправними дії чи бездіяльність керівника Чернігівської місцевої прокуратури, а зобов`язано судом керівника прокуратури розглянути клопотання позивача, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

В судові засідання апеляційного суду 17.12.2019 року та 20.01.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився. Судові повістки, які направлялися судом за всіма наявними в матеріалах справи адресами позивача, повернулися на адресу суду не врученими з відмітками поштового відділення: "За закінченням встановленого строку зберігання" та "Адресат відсутній".

ОСОБА_1 як позивач та особа, яка подала апеляційну скаргу, не вжив заходів щодо повідомлення суду адреси, за якою він перебуває або отримує поштову кореспонденцію, засобів мобільного зв`язку або електронної пошти, за допомогою яких його можливо повідомити про час і місце судового розгляду справи.

За таких обставин, упевнившись у тому, що ОСОБА_1 не має наміру отримувати судові повістки з повідомленням про дату, час та місце судового засідання, що спричиняє безпідставне затягування розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про недобросовісне користування позивачем процесуальними правами, у зв`язку з чим про дату, час і місце розгляду справи (20 січня 2020 року об 11 годині) також повідомив позивача 9 січня 2020 року шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України в порядку, передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 120).

Здійснивши виклик позивача в судове засідання відповідності з положеннями ч. 9 ст. 128 ЦПК України, суд згідно з приписами ч. 10 ст. 130 ЦПК України, розглянув справу без участі відповідача після надходження відомостей про його виклик в порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2018 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова зі скаргою на бездіяльність прокурора Чернігівської місцевої прокуратури у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011880 від 21.12.2016 та за № 0000237 від 12.09.2017 року.

Ухвалою суду від 25.05.2018 року скаргу позивача задоволено частково, при цьому зобов`язано керівника Чернігівської місцевої прокуратури розглянути клопотання позивача від 16.05.2018 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011880 від 21.12.2016, в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України.

Постановивши вказану ухвалу, суд вказав на те, що прокурором не доведено належне повідомлення позивача про прийняте ним процесуальне рішення за клопотанням останнього від 16.05.2018 року, в зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність розглядати вказане як порушення прав потерпілого на захист своїх інтересів, через що було зобов`язано прокурора виконати процесуальні дії щодо розгляду клопотання від 16.05.2018 відповідно до положень КПК України (а.с. 12, 13).

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду за рахунок держави на підставі статті 56 Конституції України, пославшись на наявність систематичних багатолітніх порушень прокуратурою його права на внесення в ЄРДР відомостей за його заявами про злочин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, адже здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на досудовому слідстві передбачено Кримінально- процесуальним кодексом України.

За результатами розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення особи, яка провадить дізнання, слідчого, детектива та прокурора слідчим суддею постановляється ухвала, яка за правилом ч.6 ст. 82 ЦПК України, не є тим процесуальним документом, який є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, оскільки таким документом за вказаною нормою закону у кримінальному провадженні є вирок або ухвала про закриття провадження.

Зважаючи на те, що положеннями закону не передбачено відшкодування моральної шкоди за результатами розгляду слідчим суддею скарг на дії (бездіяльність) та рішення особи, яка провадить дізнання, слідчого, детектива та прокурора, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено вимоги ст. 56 Конституції України не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, адже підстави для стягнення морального відшкодування з підстав, наведених позивачем, відсутні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25.11.2019 року було зупинено на час апеляційного провадження дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції, однак враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року без зміни.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: