Дата документу 23.09.2020
ЄУ № 942/1068/20
Провадження №2-о/942/226/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Стєніної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенко Олександр Миколайович,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви заявник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрустальний (м. Красний Луч) Луганської області помер її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник була зареєстрована разом з братом за однією адресою та як спадкоємець другої черги прийняла спадщину, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не має. З метою оформлення спадщини, що залишилася після смерті брата, заявник звернулася до нотаріуса, який повідомив, що йому для оформлення спадкової справи необхідно надати довідку про проживання разом з померлим або звернутися до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю. Заявнику необхідно довести факт спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем для оформлення спадщини.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 01.09.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 23.09.2020.

Заявник до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на задоволенні заявлених вимог наполягає.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника заінтересованої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали заяви та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24.04.2020 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого 05.04.1999 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Алма-Ата, Казахстан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації 05.04.1999.

Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 20.05.1949 ЗАГС м. Алма Ата вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , в графі «батько» зазначено ОСОБА_4 , в графі «мати» зазначено ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого 07.07.1958 міським ЗАГС м. Красний Луч Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , в графі «батько» зазначено ОСОБА_7 , в графі «мати» зазначено ОСОБА_5 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № від 17.09.2020, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09.07.1982 зареєстрували шлюб, актовий запис № 523. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 , виданого 18.08.1989 відділом ЗАГС м. Красний Луч Ворошиловградської області, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 18.08.1989 розірвано, актовий запис № 526. Прізвище дружити після розірвання шлюбу « ОСОБА_10 ».

В заяві заявник зазначає, що вона є сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтв про смерть серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 відповідно, які видані повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області 13.12.2011, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 58 років, та ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 68 років.

Відповідно до паспорта громадянина України серія НОМЕР_8 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 11.01.2001, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Красний Луч Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Дата реєстрації 22.09.1984.

Згідно записів будинкової книги, в будинку АДРЕСА_1 ), зареєстровані: ОСОБА_1 з 22.09.1984, ОСОБА_2 з 1993 року, ОСОБА_11 з 10.01.2001.

В довідці № 4 від 14.09.2020, виданою установою, яка знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території, зазначено, що разом з померлим ОСОБА_2 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ), проживала його сестра ОСОБА_1 .

Заявник бажає реалізувати своє право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак їй необхідно довести факт спільного проживання із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Як вбачається з наданих копій сторінок паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останні зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначене вбачається і з записів будинкової книги.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено поняття «місце перебування» та «місце проживання», згідно якої місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради: реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Абзацом першим пункту 9 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 до цієї Постанови.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Враховуючи, що заявник і померлий мають зареєстроване місце проживання за однією адресою, то заявником підтверджено проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Оцінюючи надану заявником довідку № 4 від 14.09.2020, видану установою, яка знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території,суд виходить з того, що встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, припинення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів на підтвердження фактичного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Отже, заявником доведено, що вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , тобто судом достовірно встановлено, що заявник проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 11-13, 80,81, 89, 258, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенко Олександр Миколайович, задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 11.01.2001 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа - Приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенко Олександр Миколайович, адреса: просп. Хіміків, 23/18, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Луганському апеляційному суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Стеценко