РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2020 р. Справа № 132/2796/19

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого - судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.,

з участю представника позивача адвоката Власюка А.В.

представника відповідача адвоката Піпко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що відмовилася від спадщини,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 ,в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що відмовився від спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті ОСОБА_4 в с. Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області та стягнути на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.12.2017 рішенням Калинівського районного суду Вінницької області за ним визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за АДРЕСА_1 сті за набувальною давністю.

В квітні 2019 року ОСОБА_2 , не погоджуючись із зазначеним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Вінницького апеляційного суду. За наслідками розгляду апеляційної скарги 07.05.2019 суд апеляційної інстанції задовольнив скаргу ОСОБА_2 , скасувавши вказане рішення суду першої інстанції.

За основу своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 поклав рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2018, за яким батька відповідача ОСОБА_3 оголошено померлим, а також те, що ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв спадщину, до складу якої входить і житловий будинок, що визнаний судовим рішенням за ОСОБА_1 за набувальною давністю.

17.07.2019 постановою Вінницького апеляційного суду, було задоволено його апеляційну скаргу та скасовано рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2018, у цивільній справі № 132/1201/18, яким ОСОБА_3 визнано померлим.

Однак, відповідач при розгляді вказаних вище справ, жодних доказів щодо прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 не наводить і не надає, а також не зазначає, які саме дії вчинив ОСОБА_3 , що свідчили б про прийняття останнім.

Натомість, ОСОБА_3 як спадкоємець після смерті своєї матері ОСОБА_4 не проживав в житловому будинку, не проводив ремонти житлового будинку та господарських будівель, не обробляв земельну ділянку, не сплачував податки, що свідчить, що у спадщину фактично не вступив та із заявою щодо прийняття спадщини до сільської ради не звертався, що підтверджується повідомленням Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 29.07.2019 за № 02-10/175.

Отже, виходячи із вищезазначеного та на підставі норм матеріального права, які діяли на час відкриття спадщини, вважає, що ОСОБА_3 є таким, що відмовився від спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 .

В зв`язку з вищевикладеним, за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду з даним позовом.

28.10.2019 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області провадження у даній справі було відкрито та справу призначено в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнав з огляду на таке. Він, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сальник, Калинівського району Вінницької області, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

В 1990 році його батьки виїхали проживати в Російську Федерації, оскільки батько працював військовим.

В 1998 році він разом зі своїми батьками та сестрою ОСОБА_6 повернулися проживати у с. Сальник Калинівського району Вінницької області, де були зареєстровані в будинку

АДРЕСА_2 померла ОСОБА_4 його бабуся і мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишився житловий будинок АДРЕСА_1 , який за даними домової книги рахувався власністю останньої.

Згідно заповіту від 26.10.1991 права на вказаний будинок перейшли у спадщину до ОСОБА_3 , адже він вступив у володіння ним, так як за посвідченою у сільській раді розпискою від 11.11.1997 дав його для тимчасового проживання ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_3 переїхав проживати до Російської Федерації і востаннє у 2000 році приїжджав у с. Сальник та, пробувши два тижні, повернувся в Російську Федерацію.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/1201/18 від 24.04.2018 задоволено його заяву, за участі заінтересованої особи Калинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області та оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області.

З таким рішення суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати, а подану його заяву залишити без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду у справі № 132/1201/18 від 17.07.2019 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено, рішення суду скасовано та прийнято нове, яким подану ним заяву залишено без розгляду через те, що дану вимогу слід вирішувати в порядку позовного провадження.

На дану вказану постанову ним було подано касаційну скаргу.

При цьому, він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 в порядку позовного провадження.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 127/2356/17 від 11.12.2017 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області та визнано за останнім право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Постановою Вінницького апеляційного суду у справі № 132/2356/17 від 07.05.2019 його апеляційну скаргу було задоволено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2017 встановлено та відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю. Дана постанова набрала законної сили.

Крім того, ОСОБА_1 у 2015 та 2016 р.р. звертався до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, із залученням до участі в даній справі його, ОСОБА_2 , як третьої особи про встановлення юридичного факту та визнання права власності на житловий будинок.

Зміст вказаних позовів вказує на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність його ( ОСОБА_2 ), як спадкоємця, який є внуком померлої власниці спірного будинку розташованого по АДРЕСА_3 та сином ОСОБА_3 , а також про те, що він також заявив про свої права на вказаний житловий будинок.

Крім того, 06.08.2018, тобто, в шестимісячний строк з дня ухвалення судового рішення про визнання померлим ОСОБА_3 він, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 в установлений законом шестимісячний строк в порядку спадкування за заповітом, адже фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, так як розпискою від 11.11.1997 передав спірний будинок для тимчасового проживання ОСОБА_7 , тобто вчинив дії по розпорядженню майном як його власник.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду не спрямоване на захист його прав та законних інтересів, а шляхом зловживання правом на звернення до суду перешкоджання йому ( ОСОБА_2 ) оформити право власності на спірний будинок.

Позивач ОСОБА_1 надав на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що додана відповідачем до матеріалів справи ксерокопія розписок ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зображені на одному аркуші паперу, без дати їх написання, без зазначення прізвищ, що ставить під сумнів у їхньому існуванні в оригіналі та їх достовірності в цілому. Маються відтиски штампів і печатки Кіровської сільської ради Калинівського району Вінницької області з датою посвідчення 11.11.1997. Наведені розписки написані одним почерком та ще й жіночої статі і не належать ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_7 .

Вважає, що оригінали зазначених розписок як доказ, мають бути піддані експертному дослідженню, оскільки відповідач обґрунтовує свої заперечення їхніми ксерокопії що разом відноситься до інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 надав на адресу суду заперечення на відзив проти позову, в якому вказав, що доводи позивача є надуманими, дії останнього спрямовані виключно на затягування вирішення справи призначенням експертизи щодо дійсності почерків у розписках. Чинним законодавством України не заборонено написання декількох розписок на одному аркуші, в них міститься прізвище, ім`я та по-батькові осіб, які їх написали, вказана дата посвідчення справжності їх підписів, а саме 11.11.1997.

Справжність підписів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 посвідчена посадовою особою органу місцевого самоврядування, з приводу незаконних дій якої ОСОБА_1 не зазначає.

Потреби у призначенні почеркознавчої експертизи немає, адже предметом спору не є визнання незаконними розписок від 11.11.1997, позивач не звертався до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження через їх підробку, а до предмету доказування не входить те, особою якої статі виконані дані розписки, адже істотне значення має лише те, чи виконані підписи у них особами, які їх підписали, при цьому позивач не стверджує, що підписи виконані іншими особами.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Власюк А.В. - в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Піпко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що батьками відповідача по справі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сальник, Калинівського району Вінницької області, є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (ас.97).

В 1990 році батьки відповідача виїхали проживати в Російську Федерації, оскільки ОСОБА_3 працював військовим.

В 1998 році ОСОБА_2 разом зі своїми батьками та сестрою ОСОБА_6 повернулися проживати у с. Сальник Калинівського району Вінницької області, де були зареєстровані в будинку АДРЕСА_4 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 бабуся відповідача і мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та яка залишила заповіт, посвідчений 26.10.1991 виконкомом Кіровської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області, яким усе своє майно заповіла синові ОСОБА_3 (а.с.94-95).

Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Вінницької області № 4004/01-18 від 17.12.2019, спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не виявлено (а.с.141).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , який за відповідно до домової книги рахувався власністю останньої.

Відповідно до розписок, вчинених 11.11.1997 ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 дозволив ОСОБА_7 з 11.11.1997 по 05.11.1998 проживати в будинку його матері ОСОБА_4 , що розташований АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 зобов`язався проживати у вказаному будинку та зберігати порядок у ньому, будинок утримувати в чистоті, не ламати, не продавати, проводити ремонт. Вказані розписки були підписані ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та засвідчені виконавчим комітетом Кіровської сільської Ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області за реєстровими № № 274, 275 (а.с.131). Це свідчить про те, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері та вступив в управління спадковим майном.

Після цього, ОСОБА_3 переїхав проживати до Російської Федерації і востаннє у 2000 році приїжджав у с. Сальник та, пробувши два тижні, повернувся в Російську ОСОБА_9 едерацію. З того часу місце його проживання є невідомим, що підтверджується довідкою Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області № 1259 від 29.08.2016 (а.с.89).

Таким чином, спадкоємцем майна померлої матері ОСОБА_4 був її син ОСОБА_3 , який фактично вступив в управління спадковим майном, а саме: будинком, так як за посвідченою у сільській раді розпискою від 11.11.1997 дав його для тимчасового проживання ОСОБА_7 (а.с.98).

У травні 2015 сестра відповідача ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 ОСОБА_6 зверталася до Калинівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області з заявою про те, що з 1999 року втратила зв`язок із батьком та останній невідоме його місце проживання (а.с.88,99).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/2420/16-ц від 24.11.2016 задоволено заяву ОСОБА_6 , зацікавлена особа Калинівський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Визнано безвісно відсутнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Початком безвісної відсутності ОСОБА_3 вважати 01.01.2001 року. Рішення набрало законної сили 05.12.2016 (а.с.78-79).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/1201/18 від 24.04.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області оголошено померлим (а.с.77).

06.08.2018, тобто, в шестимісячний строк з дня ухвалення судового рішення про визнання померлим ОСОБА_3 син останнього ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Постановою Вінницького апеляційного суду у справі № 132/1201/18 від 17.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2018 суду скасовано та прийнято нове, яким заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду через те, що дану вимогу слід вирішувати в порядку позовного провадження (а.с.13-15).

Постановою Верховного суду України від 27.11.2019 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного суду від 17.07.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, через те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що вказана справа повинна вирішуватися в порядку позовного провадження. Право на спадкування оспорюється іншою особою, зокрема, ОСОБА_1 , оскільки в даній справі не вбачається спору про право та такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства. При цьому, поза увагою апеляційного суду залишились доводи заявника про те, що ОСОБА_1 претендував на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого була його баба ОСОБА_4 , яка на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно своєму синові (батьку заявника) ОСОБА_3 , саме за набувальною давністю, а жодних спадкових прав не заявляв (а.с.152-156).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.01.2020 апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Власюка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.04.2018 закрито (а.с.144-156).

Крім того, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 127/2356/17 від 11.12.2017 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області та визнано за останнім право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за АДРЕСА_1 за набувальною давністю (а.с.80-81).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2017 було скасовано та відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю. Постанова набрала законної сили 07.05.2019 (а.с.8-11).

Таким чином, зміст вказаних позовів вказує на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність ОСОБА_2 , як спадкоємця, який є внуком померлої власниці спірного будинку розташованого по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 , а також про те, що відповідач також заявив про свої права на вказаний житловий будинок.

Відповідно до вказаних вище рішень судів, до ОСОБА_2 підлягає переходу право на спадщину на спірний житловий будинок після смерті батька ОСОБА_3 , адже останній після смерті своєї матері ОСОБА_4 13.09.1997 в установлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом, адже фактично вступив в управління спадковим майном, адже розпискою від 11.11.1997 передав спірний будинок для тимчасового проживання ОСОБА_7 , тобто вчинив дії по розпорядженню майном як його власник.

Отже, доведеним є те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Також в підтвердження достовірності даних розписок і вказаних у них фактів свідчать надані в поліції письмові пояснення ОСОБА_7 і сільського голови Бондарця В.В., в яких ОСОБА_7 підтверджує те, що за цими розписками з дозволу ОСОБА_3 , поселився у спірний житловий будинок у 1997 року і вони надавались ними у сільській раді, а сільський голова ОСОБА_10 вказує на те, що всі документи посадовими особами сільської ради видавались з дотриманням чинного законодавства України.

Крім того, суд не приймає як доказ довідку Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 02-10/175 від 29.07.2019 про те, що ОСОБА_3 протягом шести місяців після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщину не вступив, так як на підставі розписок від 11.11.1997 ОСОБА_3 розпорядився належним його матері будинком, віддавши нерухомість у користування ОСОБА_7 на рік, тобто вступив в управління спадковим майном (а.с.12).

У ст. 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та інше.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Таким документом, в даній справі, є розписка ОСОБА_3 від 11.11.1997 про надання спірного будинку в користування ОСОБА_11 після смерті матері ОСОБА_4 .

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 є таким, що відмовився від спадщини виходячи із підстав передбачених ст. 533 ЦК УРСР (відмова від спадщини) та ст. 549 ЦК УРСР суд зазначає таке.

Змістом даної норми передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, комунальних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

За ст. 549 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів вказаної цивільної справи, спадкова справа на майно померлої ОСОБА_4 не заводилася. Таким чином, звідси слідує висновок, що син останньої ОСОБА_3 не звертався до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері протягом шести місяців.

Тобто, у задоволенні вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 таким, що відмовився від спадщини, немає жодних правових підстав, так як в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази про відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини, так як відмова від спадщини є активною дією, що можлива протягом строку прийняття спадщини у спосіб подання заяви спадкоємцем про відмову від спадщини.

Неприйняття спадщини та відмова від прийняття спадщини не є тотожними поняттями, а тому, не мають однакових наслідків при оформленні прав на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 79-81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в позовній заяві та доданих до неї документах не вказано дійсних причин того, яким чином порушені права та інтереси останнього.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у позові ОСОБА_1 по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 12 19,76-81, 141,258, 259, 263,264,265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у позові до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що відмовився від спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_4 в с.Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На рішення суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 31 липня 2020 р.

Суддя: В.А. Воронюк

23.07.2020