Справа № 472/337/19
Провадження №4-с/472/2/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретаря

судового засідання - Ставніченко А.П.,

представника заявника (стягувача) - Венделя О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове Миколаївської області скаргу представника заявника (стягувача) ОСОБА_1 - адвоката Венделя Олега Михайловича, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 , - на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року представник заявника (стягувача) адвокат Вендель Олег Михайлович звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що 21.06.2019 р. Веселинівський районний суд Миколаївської області у справі № 472/337/19 повністю задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , стягнувши на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 борг за договором позики від 15.04.2016 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2016 року по 27.02.2019 року у сумі 13 479, 67 грн., 3% (три відсотки) річних за прострочення грошових зобов`язань за договором позики від 15.04.2016 року за період з 01.05.2016 року по 27.02.2019 року у розмірі 849,04 грн., а всього - 14 328 грн. (чотирнадцять тисяч триста двадцять вісім) гривень 71 (сімдесят одна) копійка та судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 13.08.2019 р., Веселинівський районний суд Миколаївської області 27.08.2019 р. видав виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем ОСОБА_1 , як стягувачем, для примусового виконання до Веселинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Постановою від 01.10.2019 р. головним державним виконавцем Веселинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Легкою О.В. було відкрито виконавче провадження № 60183408.

Приймаючи до уваги, що боржник ОСОБА_3 в добровільному порядку судове рішення не виконує, а проведені виконавчі дії не дають позитивного результату щодо погашення заборгованості, 11.02.2020 р. на адресу головного державного виконавця Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. в порядку ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" було направлено клопотання про витребування інформації щодо наявності у боржника спільного майна подружжя, а також про проведення огляду земельної ділянки та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення (в тому числі, що знаходиться у спільній власності), в якому просилось письмово повідомити про результати розгляду даного клопотання.

Крім того, у вказаному клопотанні було викладено прохання: заборонити боржнику розпоряджатися і користуватися виявленим майном (в тому числі, майном, що знаходиться в спільній або частковій власності) та звернутися до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Але, зазначені дії з примусового виконання рішення суду до цього часу не проведено, судове рішення після спливу більше ніж 8-ми місяців з моменту відкриття виконавчого провадження не виконано.

Вважає, що така бездіяльність державного виконавця в реалізації наданих йому повноважень зі здійснення заходів з примусового виконання рішення є неправомірною, такою, що порушує права стягувача на своєчасне та в повному обсязі виконання рішення суду.

В зв`язку з викладеним, просив суд:

- Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легкої Ольги Володимирівни щодо непроведення виконавчих дій з примусового виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21.06.2019 р. у справі № 472/337/19 в межах виконавчого провадження № 60183408;

- Зобов`язати головного державного виконавця Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легку Ольгу Володимирівну провести вищезазначені виконавчі дії:

- витребувати інформацію щодо наявності у боржника ОСОБА_3 спільного (рухомого та нерухомого) майна подружжя;

- провести огляд земельної ділянки та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення (в тому числі, що знаходиться у спільній власності);

- встановити заборону боржнику розпоряджатися і користуватися виявленим майном (в тому числі, майном, що знаходиться в спільній або частковій власності);

- звернутися до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду;

- виконати інші виконавчі дії з примусового виконання зазначеного рішення суду в межах виконавчого провадження № 60183408.

В судовому засіданні представник заявника (стягувача) ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задовольнити, уточнивши про необхідність зобов`язання головного державного виконавця Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легку Ольгу Володимирівну провести огляд квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення (в тому числі, що знаходиться у спільній власності); встановити заборону боржнику розпоряджатися виявленим майном та відмовився від вимог щодо зобов`язання державного виконавця заборонити боржнику користуватися виявленим майном та виконати інші, передбачені законом, виконавчі дії з примусового виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21.06.2019 р. у справі № 472/337/19 в межах виконавчого провадження № 60183408.

В судове засідання головний державний виконавець Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легка Ольга Володимирівна не з`явилася, про дату та час розгляду скарги була повідомлена 07.08.2020 року. Про причини неявки суд не повідомила.

В судове засідання стягувач ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату та час розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вомоги вказаної статті, суд вважає за можливе розглядати скаргу у відсутність учасників справи, які були повідомлені належним чином, проте не прибули в судове засідання.

Суд, заслухавши вступне слово представника заявника (стягувача) ОСОБА_4 , вивчивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.06.2019 р. Веселинівський районний суд Миколаївської області у справі № 472/337/19 повністю задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , стягнувши на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 борг за договором позики від 15.04.2016 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2016 року по 27.02.2019 року у сумі 13 479, 67 грн., 3% (три відсотки) річних за прострочення грошових зобов`язань за договором позики від 15.04.2016 року за період з 01.05.2016 року по 27.02.2019 року у розмірі 849,04 грн., а всього - 14 328 грн. (чотирнадцять тисяч триста двадцять вісім) гривень 71 (сімдесят одна) копійка та судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 13.08.2019 р., Веселинівський районний суд Миколаївської області 27.08.2019 р. видав виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем ОСОБА_1 , як стягувачем, для примусового виконання до Веселинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Постановою від 01.10.2019 р. головним державним виконавцем Веселинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Легкою О.В. було відкрито виконавче провадження № 60183408.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Приймаючи до уваги, що боржник ОСОБА_3 в добровільному порядку судове рішення не виконує, а проведені виконавчі дії не дають позитивного результату щодо погашення заборгованості, 11.02.2020 р. на адресу головного державного виконавця Веселинівського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. в порядку ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" було направлено клопотання про витребування інформації щодо наявності у боржника спільного майна подружжя, а також про проведення огляду земельної ділянки та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 з, метою виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення (в тому числі, що знаходиться у спільній власності), в якому просилось письмово повідомити про результати розгляду даного клопотання.

Крім того, у вказаному клопотанні було викладено прохання: заборонити боржнику розпоряджатися і користуватися виявленим майном (в тому числі, майном, що знаходиться в спільній або частковій власності) та звернутися до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 -1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

В судовому засіданні судом були досліджені копії матеріалів виконавчого провадження №60183408 (а.с. 93-163), з яких вбачається, що головним державним виконавцем Легкою О.В. були проведені такі виконавчі дії: 1) 01.10.2019 року відкрито виконавче провадження; 2) 02.10.2019 року накладено арешт на майно боржника; 3) 21 листопада 2019 року накладено арешт на кошти боржника, які містяться на рахунках; 4) встановлено, що боржнику належить на праві власності земельна ділянка площею 7,3 га, яка передана в оренду ФГ "Горизонт"; 5) 24.12.2019 року боржником сплачено частину боргу в сумі 2520 грн.; 6) встановлено обтяження на нерухоме майно; 7) 09.07.2020 року звернено стягнення на дохід боржника, який він отримує у СФГ "Горизонт", в розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження і таке встановлено в судовому засіданні, зазначені в клопотанні представника заявника (стягувача) дії з примусового виконання рішення суду, до цього часу не проведено та навіть не надано відповідь на клопотання представника стягувача, в чому і проявилась бездіяльність державного виконавця. Судове рішення після спливу більше ніж 8-ми місяців з моменту відкриття виконавчого провадження та на момент розгляду скарги не виконано. Будь-яких доказів на спростування, викладених в скарзі обставин, державним виконавцем суду не надано. З часу відкриття виконавчого провадження боржником виплачена лише частина суми боргу в сумі 2520,00 грн. Про виплату решти боргу матеріали виконавчого провадження не містять відомостей.

З матеріалів справи також вбачається, що головним державним виконавцем не в повній мірі були застосовані заходи щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, виконавцем не в повній мірі встановлено наявність рухомого та нерухомого майна боржника, у тому числі, якщо воно перебуває у інших осіб або належить боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, банківських рахунків, його доходів, відсутні запити щодо вишукування такого майна та доходів, у тому числі не з`ясовано належність квартири за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності боржнику чи спільно з кимось. Не встановлено, в якому розмірі він отримує орендну плату від СФГ "Горизонт", та чи отримує взагалі, оскільки йому могли виплатити кошти за оренду земельної ділянки наперед.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» «заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та / або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інщі заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У разі виявлення спільного майна подружжя, на підставі п. 4 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», може бути заборонено боржнику розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» «звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації».

Відповідно до вимог ст. 50 зазначеного Закону у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, допускається звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

При цьому, вказаною статтею передбачено: «у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно».

Така бездіяльність державного виконавця в реалізації наданих йому повноважень зі здійснення заходів з примусового виконання рішення є неправомірною, такою, що порушує права стягувача на своєчасне та в повному обсязі виконання рішення суду.

Затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V), у зв`язку з чим, саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання судових рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

У справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Grecce) суд у своєму рішенні від 19.03.1997 р. зазначив, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Отже, виконання рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця звернутися до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

За змістом п. 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання останнім зобов`язань за рішенням про стягнення заборгованості.

Зважаючи на викладене, суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, насамперед, повинен встановити факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, щодо надання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, під ухиленням від виконання зобов`язань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Однак, в матеріалах справи недостатньо відомостей про те, що державним виконавцем здійснені всі можливі інші заходи, необхідні для своєчасного і повного виконання рішення суду, а тому застосування тимчасового обмеження не є таким, що відповідає принципу пропорційності, враховуючи завдання судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, суму боргу, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що в цій частині скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника заявника (стягувача) ОСОБА_1 - адвоката Венделя Олега Михайловича, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 , на бездіяльність державного виконавця, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легкої Ольги Володимирівни щодо непроведення виконавчих дій з примусового виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21.06.2019 р. у справі № 472/337/19 в межах виконавчого провадження № 60183408.

Зобов`язати головного державного виконавця Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Легку Ольгу Володимирівну провести наступні виконавчі дії:

- витребувати інформацію щодо наявності у боржника ОСОБА_3 спільного (рухомого та нерухомого) майна подружжя;

- провести огляд квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення (в тому числі, що знаходиться у спільній власності);

- встановити заборону боржнику - ОСОБА_3 розпоряджатися виявленим майном (в тому числі, майном, що знаходиться в спільній або частковій власності).

В частині скарги щодо зобов`язання державного виконавця звернутися до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2020 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко