КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/13673/18-ц

провадження № 22-ц/824/10351/2020

03 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у складі судді Фролової І. В.,

встановив:

11.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому просив зобов`язати відповідача відключити в належній йому квартирі АДРЕСА_1 гарячу воду та обігрів цієї квартири, або зобов`язати встановити необхідні лічильники.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року вказану позовну заяву направлено для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції в іншому судовому складі.

Свої доводи мотивує тим, що залишаючи позовну заяву без руху, судом першої інстанції ухвалено витребувати і ті документи, які є секретними, та які можуть бути використані злочинцями. 12.11.2019 через канцелярію суду на усунення недоліків він подав звернення, в якому зазначив місцезнаходження відповідача, ксерокопію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та ксерокопію пенсійного посвідчення. Вважає оскаржувану ухвалу суду про повернення позовної заяви незаконною.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої стаття 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так у справі «Relief v France» Європейський Суд з прав людини зазначив, то стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

21 жовтня 2019 року судом першої інстанції залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху для зазначення відповідача, його місцезнаходження, власного та відповідача поштових індексів, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб , зареєстрованих за законодавством України) для відповідача, а також власного реєстраційного номера облікової картки платника податків за його наявності або номера і серії паспорта для фізичних осіб-громадян України, попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також надання належної якості листа від 06 червня 2018 року від "Євро-Реконструкція".

На виконання вказаної ухвали, 12.11.2019 ОСОБА_1 подав заяву, в якій зазначив повне найменування відповідача, його місцезнаходження, поштовий індекс, надав копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію пенсійного посвідчення з зазначенням, що він отримує пенсію по інвалідності 2 гр. загальне захворювання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Підставою для повернення позовної заяви слугувало те, що позивачем не виконано вимогу суду щодо подання нової позовної заяви разом із копіями заяв відповідно до кількості учасників процесу. Крім того, позивачем не надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також не надано належної якості лист від 06 червня 2018 року від «Євро-Реконструкція». Таким чином, суд дійшов висновку, що недоліки позову , викладені в ухвалі суду від 21 жовтня 2019 року, позивачем не усунуті в повному обсязі та у порядку, що передбачений ухвалою.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи -в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти:

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання містила повне найменування відповідача та його місцезнаходження. До позовної заяви було надано її копію відповідно до кількості учасників процесу з доданими до неї матеріалами. Позовна заява також містила клопотання про звільнення від сплати судового збору, як особи з інвалідністю 2 групи.

Повернення позовної заяви з підстав не підтвердження позивачем, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, при загальній відповідності оформлення позовної заяви відповідно до вимог статей 175, 177 ЦПК України, є надмірним формалізмом.

Не може вважатись недоліком позовної заяви у розумінні норм цивільного процесуального права й не подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, оскільки не подання такого розрахунку може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Загальні вимоги до письмових доказів містить стаття 95 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до правил частини 6 статті 95 ЦПК, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що подача до суду копій письмових доказів не суперечить вимогам процесуальних норм, а наслідком невиконання вимоги суду (у певних випадках) надати безпосередньо оригінал письмового доказу, або не засвідчення копії підписом є розгляд справи на підставі інших доказів.

Ненадання позивачем належної якості письмового доказу не може слугувати підставою для повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати плавила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи,4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк