справа № 489/5697/17
провадження №4-с/489/25/20
УХВАЛА

11 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича (далі державний виконавець),

встановив:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невжитті всіх достатніх та ефективних заходів в рамках виконавчого провадження з метою виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2018 по справі № 489/5697/17, протиправною та зобов`язати державного виконавця належним чином та в повному обсязі реалізувати надані йому права, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках примусового виконання вказаного рішення суду.

В обґрунтування вимог заявник вказав, що 19.03.2018 по цивільній справі № 489/5697/17 на його користь з ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» стягнута заборгованість по заробітній платі та витратам на відрядження в сумі 117923,89 грн., а також 1000,00 грн. моральної шкоди. 05.05.2018 він отримав виконавчі листи, які направив до Інгульського ВДВС м. Миколаєва.

28.12.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Квашенко С.С. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувану в зв`язку з відсутністю коштів та майна боржника.

Після повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа, 27.03.2019 головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаєва Онісіч Н.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за № 58739635. В подальшому виконавче провадження передано до відділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) (далі ВПВР). 17.05.2019 державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, але рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва до теперішнього часу не виконується.

26.02.2020 в письмовій формі заявник звернувся до ВПВР з вимогою проінформувати його про хід виконання рішення суду. В квітні 2020 року отримав від державного виконавця повідомлення за № 3839 від 19.03.2020 про оцінку арештованого майна. Інформації про хід виконання рішення суду йому надано не було.

Вважаючи, що державним виконавцем допущено бездіяльність, яка полягає в не здійсненні на протязі тривалого часу розшуку майна боржника, на яке може бути звернуте стягнення, не проведення належним чином перевірки майнового стану боржника та не повідомлення про за його заявами про здійсненні виконавчі дії, заявник звернувся до суду з вказаною скаргою.

У судове засідання призначене на 31.08.2020 о 16:10 годині учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Заявник ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність та просив її задовольнити.

Державний виконавець причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата його складання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд встановив наступне.

05.05.2018 Ленінським районним судом міста Миколаєва по справі № 489/5697/17 було видано виконавчий лист про стягнення з ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

11.05.2018, згідно вказаного виконавчого листа, державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. відкрито виконавче провадження № 56363018, яке було передано до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

28.12.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Квашенко С.С. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу в зв`язку з відсутністю коштів та майна боржника.

Скаржником повторно було пред`явлено виконавчий лист до виконання та 27.03.2019 головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаєва Онісіч Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 58739635, яке в подальшому постановою від 07.05.2019 № 2.2-01/52 передано до ВПВР.

Постановою від 17.05.2019 державним виконавцем прийнято виконавче провадження, стягувачем в якому є ОСОБА_1

26.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника ВПВР із заявою про повідомлення його про стан примусового виконання рішення та вжиті в порядку, передбаченому статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходи стосовно боржника.

Повідомленням від 19.03.2020 за № 3839 державний виконавець повідомив стягувачів у зведеному виконавчому провадженні, в т.ч. ОСОБА_1 , про вартість описаного та арештованого майна боржника ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» для можливості оскарження стягувачами такої вартості.

Як слідує з скарги, заявник вказує на невжиття державним виконавцем всіх дій з розшуку майна боржника, перевірку його майнового стану та не надання відповідей на його звернення щодо здійснених виконавчих дій.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частин першої третьої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи наявні у справі докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Так, як слідує із доданих до скарги доказів, після отримання державним виконавцем виконавчого провадження, яке є зведеним, було встановлено майно на яке можливо звернути стягнення, призначено оцінювача, проведено оцінку такого майна та повідомлено стягувачів про результати оцінки майна.

Отже державним виконавцем вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для розшуку майна боржника та звернення на нього стягнення, що спростовує доводи заявника ОСОБА_1 про бездіяльність державного виконавця у межах його доводів, викладених у скарзі.

Не знайшли свого підтвердження і доводи заявника в частині ненадання державним виконавцем йому відповідей на звернення, оскільки як слідує із скарги та доданої до неї заяви від 26.02.2020 ОСОБА_1 звертався до начальника ВПВР, а не державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження та бездіяльність якого оскаржується.

Керуючись статями 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича відмовити.

Зобов`язати головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича належним чином та в повному обсязі реалізувати надані йому права, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» в рамках примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 19.03.2018 по справі № 489/5697/17.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 11.09.2020.

Суддя І.В. Коваленко