РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/518/20

04 вересня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з?явився

представника позивача - Савонік Л.О.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №564/518/20 за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 27.02.2020 позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 24.02.2020 звернувся до Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області із заявою про вчинення позивачем, як суддею Кузнецовського міського суду Рівненської області, під час розгляду кримінальної справи №569/2899/16-к про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, злочину, передбаченого ч.2 ст.375 КК України - постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, що спричинили тяжкі наслідки або вчинені з корисливих мотивів. Вказує, що у своїй заяві ОСОБА_1 просив внести відповідні відомості про вчинення позивачем злочину, передбаченого ч.2 ст.375 КК України до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. Вказує, що у заяві відповідач вказав про те, що суддя Кузнецовського міського суду ОСОБА_3 24.01.2020 постановив завідомо неправосудну ухвалу, якою на обвинуваченого ОСОБА_1 накладене стягнення за неявку в підготовче судове засідання і яка постановлена з корисливих мотивів, з метою збагачення, з мотивів протиставлення себе суспільству, з метою розправи. Вважає, що вказана у заяві відповідача інформація є неправдивою і такою, що ганьбить честь і гідність позивача, порушує недоторканість його ділової репутації, а поширенням такої інформації позивачу завдано моральну шкоду. Просить визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_3 інформацію, викладену у заяві ОСОБА_1 від 24 лютого 2020 року, адресовану начальнику Варашського відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області, а саме - «головуючий суддя Кузнецовського міського суду ОСОБА_3 , перебуваючи в нарадчій кімнаті, використовуючи службові повноваження, умисно, з корисливих мотивів, з метою розправи і переслідування добропорядних громадян, з мотивів протиставлення себе суспільству постановив ухвалу про накладення на ОСОБА_1 грошового стягнення». Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 100000 гривень завданої моральної шкоди та судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що дійсно звертався із зазначених у позові підстав до правоохоронних органів, але не пам`ятає чи звертався до місцевої прокуратури із заявою такого змісту. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, підтримала позицію відповідача та пояснила, що позивачем не надано доказів того, що відповідач звертався до прокуратури із вказаною заявою, оскільки додана до позову копія заяви викликає сумнів, її походження невідоме, доказів внесення відповідних відомостей до ЄРДР за такою заявою не надано. Також пояснила, що позивачем не доведено у чому полягають шкідливі наслідки для позивача та у чому полягає моральна шкода останнього.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Так, зі змісту ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2020 у справі №569/2899/16-к вбачається, що належним чином повідомлений обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник не з`явились в підготовче судове засідання на 10 годину 24.01.2020 та не повідомили про причину неявки, у зв`язку з чим, у якості вжиття заходів для забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання та з метою забезпечення дотримання розумних стоків розгляду справи суд наклав грошове стягнення на обвинуваченого ОСОБА_1 в розмірі 2102 грн.

Також представником позивача подано клопотання про приєднання доказів, а саме копії заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, яка адресована начальнику Вараського відділу Сарненської місцевої прокуратури. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що 24.01.2020 головуючий суддя Кузнецовського міського суду ОСОБА_3 , умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за допомогою свого службового становища, протиправно діючи на користь третіх осіб та сторони обвинувачення з метою розправи і переслідування добропорядних громадян, з метою протиставлення себе суспільству, таємно, повністю ігноруючи вимоги КПК, постановив завідомо неправосудну ухвалу про накладення на ОСОБА_1 грошового стягнення за неявку в судове засідання.

Щодо вказаної копії заяви, то суд враховує, що звертаючись до суду позивач у мотивувальній частині позовної заяви вказав, що не має можливості подати копію заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020 і просив суд витребувати її копію у порядку ст.84 Цивільного процесуального кодексу України із Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області.

Проте, оскільки позивач не подав клопотання у формі, яка визначена ст.84 Цивільного процесуального кодексу України і якому відповідно до ч.2 вказаної статті Кодексу було б зазначено обставини, які може підтвердити витребовуваний доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, то таке клопотання під час вирішення питання про відкриття провадження у справі судом не розглядалось.

Разом з тим, до початку розгляду справи по суті представником позивача подано клопотання про приєднання доказів, а саме копії заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020.

Клопотання мотивоване тим, що на даний час позивач отримав копію заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020, оригінал якої знаходиться в Сарненській місцевій прокуратурі, зі змістом позовної заяви та копіями доданих до неї документів представник позивача ознайомилась лише після звернення позивача за правовою допомогою та укладенням лише 13.04.2020 договору про її надання, а тому вважає за доцільне та можливе приєднати копію такої заяви для обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, відповідно до ч.1, 2, 4, 8 ст.83 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу . Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Проте, ні у позовній заяві, ні у клопотанні представника позивача не наведено доводів та не надано доказів на підтвердження труднощів в отриманні такого доказу та на підтвердження вжиття стороною позивача заходів для його отримання.

Більше того, позивач засвідчує своїм підписом копію заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020, незважаючи на те, що відповідно до абзацу другого ч.5 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи своїм підписом із зазначенням дати підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу лише у тому випадку, якщо оригінал такого доказу знаходиться у нього.

Крім того, ні позивач ні його представник не вказали джерела отримання копії такої заяви та спосіб її отримання. Також позивачем не надано доказів того, що за такою заявою було внесено відомості до ЄРДР та проводилась відповідна перевірка

У свою чергу, відповідач пояснив, що не пам`ятає, чи звертався з такою заявою до місцевої прокуратури, оскільки представник позивача надав лише її копію з якої неможливо встановити чи він дійсно її підписував.

Представник позивача заперечувала проти прийняття судом до уваги копії вказаної заяви, оскільки враховуючи відсутність відомостей про джерело та спосіб отримання позивачем копії такої заяви, остання є недопустимим доказом.

У зв?язку з цим суд відхилив клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання стороною позивача оригіналу заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020, оскільки сторона позивача мала достатньо часу для подання або витребування з дотриманням вимог ст.83, 84 Цивільного процесуального кодексу України копії такої заяви.

Крім того, відповідно до ст.78 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує, що об`єктом оцінки є як докази, так і процесуальні джерела, що їх містять. До змісту оцінки доказів як фактичних даних (відомостей про факти, обставини) належать встановлення їх належності, допустимості, достовірності (якісні ознаки) та достатності (кількісна ознака). Отже, змістом оцінки процесуальних джерел доказів є визначення допустимості їх використання у справі. Докази та їх джерела, отримані з грубим порушенням норм процесу доказування, конституційних та інших прав громадян, а тим більше в результаті злочинного порушення норм, які визначають умови і порядок збирання і перевірки доказів та їх джерел, завжди зумовлюють сумніви в їх достовірності і недопустимість для використання у процесі доказування.

Відтак, враховуючи, що джерело походження копії заяви ОСОБА_1 від 24.02.2020 та спосіб отриманні її копії у законний спосіб позивачем не доведено, суд не приймає як допустимий доказ надану стороною позивача копію такої заяви.

Доказів протилежного суду не надано.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так абзац 1 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Абзацом 3 п.16 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003.

У свою чергу, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року у справі № 8-рп/2003, положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 523/4380/15-ц (провадження № 61-24324св18) вказав, що згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним Судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявник міг обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підтвердження позовних вимог позивач додав до позову лише копію ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2020 у справі №569/2899/16-к.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації, доказів порушення особистих немайнових прав позивача, в чому полягає завдана шкода відповідним особистим немайновим благам позивача, або в чому полягає перешкода позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, в чому полягає завдана моральна шкода стороною позивача не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено наявність в діях відповідача юридичного складу правопорушення, наявність якого могло б бути підставою для задоволення позову, а відтак позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

На підставі ст.ст.19, 258, 259, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації і стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 09.09.2020.

СуддяВ. В. Левчук