Справа № 572/1113/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сарненський районний суд Рівненської області в складі :
головуючого судді - Слободянюка Б.К.
за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сарни цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 210 доларів США основної суми боргу за договором позики від 15.06.2005 року та 85 долари США у вигляді трьох процентів річних за порушення ними грошового зобов`язання за період з 09.10.2006 року по 29.04.2020 року солідарно та стягнути сплачений ним судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що 15.06.2006 року відповідачі взяли в нього в борг 2710 доларів США, про що видали йому письмову розписку. Протягом 2006 року відповідачі повернули 2500 доларів, про що свідчать відмітки на зворотному боці розписки. Однак, борг в розмірі 210 не повернули, на попередження не реагували, що стало підставою звернення до суду.
Позивач в судове засідання не з`явився, письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив провести розгляд справи без його участі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15.06.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого відповідачі позичили у ОСОБА_1 15.06.2005 року грошові кошти в сумі 2710 доларів США, що підтверджується долученою до матеріалів справи борговою розпискою.
Вказаним договором встановлений строк повернення позики, а саме в термін до 15.07.2005 року.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, надану розписку належним та допустимим доказом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, несе наслідки, визначені статтею 625 цього Кодексу, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики заборгованості у розмірі 210 доларів.
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Проте, відповідачі до теперішнього часу не виконали свої зобов`язання перед позивачем за згаданим договором позики від 15.06.2006 року щодо повернення суми позики.
Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення виконання договору позики, а тому вона підлягає стягненню з відповідачів (210 доларів США Х 4952 днів прострочення Х 3: 100:365 = 85,47 доларів США).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Позивачем згідно квитанції від 20.05.2020 року було сплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 840грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись статтями 192, 533, 640, 1043, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст..76,77, 81, 82, 178, 263, 279, 280-289 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка, Станично-Луганського району, Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Рівне, жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 03.03.2010 року на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , боргу в розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять ) доларів США за договором позики з урахуванням трьох % річних.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка, Станично-Луганського району, Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Рівне, жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт НОМЕР_3 виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 03.03.2010 року на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ: