Справа № 161/142/20 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/729/20 Категорія: 68 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

преставника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29.03.2017 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду було стягнуто з нього в користь ОСОБА_2 аліменти на дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно. Зазначав, що про ухвалене заочне рішення йому стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення з нього аліментів. Оскаржити це рішення він не мав можливості, хоча вважає, що при його ухваленні не було враховано багатьох фактів. Вказує, що на момент ухвалення рішення він мав постійну роботу, працював в охороні. На даний час він перебуває в скрутному фінансовому становищі, не має постійного заробітку та не працевлаштований. Дохід отримує від тимчасових періодичних заробітків. Окрім сина ОСОБА_6 , має іншого сина від першого шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого також сплачує аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно. Крім цього, з ним проживає його баба ОСОБА_8 , яка є непрацездатною особою, отримує незначну пенсію, хворіє та потребує його допомоги. Окрім того, ним сплачуються комунальні послуги за житло, яке перебуває у критичному стані та потребує капітального ремонту. Посилається на те, що першочерговими його витратами є виплата аліментів, сплата комунальних послуг, витрати на лікування баби та купівлю продуктів харчування. Зважаючи на те, що на даний час перебуває в скрутному фінансовому становищі, вважає, що є всі підстави для зменшення суми стягуваних рішенням суду з нього аліментів.

Враховуючи викладене, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних аліментів, присуджених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2017 року, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти у твердій грошовій сумі щомісячно, зменшивши їх розмір з 2000грн до 1000грн щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір стягуваних за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року аліментів з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2000грн до 1400грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що матеріали справи не містять належних доказів про значне погіршення матеріального становища позивача, а суд першої інстанції не наводить їх у мотивувальній частині рішення як підставу для зменшення розміру аліментів. Зазначила, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також зазначила, що позивач є фізично здоровою людиною, як і на час ухвалення заочного рішення, яке він не оскаржив у належному порядку, так і до цього часу офіційно ніде не працює. Вважає, що фактично він не навів достатньо обгрунтованих фактів зміни свого матеріального та сімейного становища, а ті обставини, що він зараз не працює та має на утриманні ще одну дитину, були наявні і станом на березень 2017 року, а тому не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Пояснила, що позивач дійсно офіційно не працює, має на утриманні іншу дитину та здійснює догляд за бабусею, яка є особою пенсійного віку, тому за своїм матеріальним становищем він не має можливості сплачувати відповідачу аліменти у визначеному судом розмірі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2015 року по 16 травня 2017 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.40).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року у справі № 161/1470/17 з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зі свідоцтва про зміну імені серії № НОМЕР_1 , виданого 21 липня 2017 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області вбачається, що 21 липня 2017 року ОСОБА_2 змінила прізвище після державної реєстрації зміни імені з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », про що складено відповідний актовий запис № 67 (а.с.39).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він не працює, його доходи є такими, що він неспроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі та на його утриманні перебуває ще один син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від іншого шлюбу, тобто посилався на зміну свого матеріального стану.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно із рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2013 року у справі № 0308/20435/12 з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_14 стягуються аліменти на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки доходу щомісячно, починаючи з 11 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Отже, на день ухвалення судом заочного рішення від 29 березня 2017 року позивач ОСОБА_4 вже був зобов"язаний сплачувати аліменти на дитину від першого шлюбу.

Зі змісту вказаного рішення суду видно, що суд виходив із того, що ОСОБА_4 ніде офіційно не працює, не має постійного і стабільного заробітку, а тому, беручи до уваги діюче на той час сімейне законодавство, стягнув з нього аліменти у твердій сумі. Крім того, представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно на 2017 рік він не мав постійного офіційного місця роботи .

З позовної заяви позивача та пояснень в суді його представника видно, що заочне рішення суду від 29.03.2017 року ОСОБА_4 не оскаржував, а тому фактично погодився з висновками суду, яких дійшов суд.

Разом з тим, покликання позивача як на одну із підстав для зміни розміру аліментів на обставину надання матеріальної допомоги бабусі ОСОБА_8 , яка проживає з ним і є непрацездатною, отримує малу пенсію, хворіє та потребує його допомоги, не знайшли свого підтвердження жодними доказами, а тому не можуть бути взятими до уваги.

Таким чином, жодних доказів зміни матеріального чи сімейного становища платника аліментів з часу ухвалення заочного рішення, яким присуджено до сплати аліменти з ОСОБА_4 ним не надано.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_4 є здоровим, на обліку в лікарні та в центрі зайнятості населення не перебуває .

Згідно із розрахунком заборгованості, здійсненим головним державним виконавцем ДВ ДВС м. Луцька, ОСОБА_4 станом на лютий 2020 року має невиплачену заборгованість зі сплати аліментів у сумі 60 764,51грн (а.с.44).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.80 цього Кодексу встановлено, що достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану.

Визначений судовим рішенням від 29 березня 2017 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одного сина від іншого шлюбу, та відсутність у останнього постійного та стабільного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15) та від 03 червня 2020 року (справа № 760/9783/18-ц).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що захист прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Серед цих принципів слід виділити наступні принципи: рівноправність дітей, забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини, принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з позивача, заслуговують на увагу, оскільки факт зміни матеріального становища платника аліментів не є доведеним.

З огляду на недоведеність існування обставин, які підтверджують зміну матеріального становища позивача, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має стягнути з позивача сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1261,30 грн. Однак, виходячи із того, що із позовом ОСОБА_4 звернувся 28.12.2019 року та при подачі позову сплатив належний на той час розмір судового збору в сумі 768,40 грн, то відповідно до норм п.п.6 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за апеляційну скаргу належало сплатити 1152,60 грн, які й слід стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалили нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за сплату судового збору в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді