Справа № 431/1431/20
Провадження № 2/431/499/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 серпня 2020 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Форощука О.В.,

за участі секретаря Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу реєстрації місця проживання Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Відділу реєстрації місця проживання Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На теперішній час вона має намір продати будинок. У вказаному домоволодінні разом з власником з 2002 року зареєстрована ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 . В супереч взятому на себе зобов`язанню знятися з реєстраційного обліку разом зі свлоєю донькою ОСОБА_2 свого зобов`язання не виконала. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена була звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, В позовній заяві просила розглянути справу без її участі та проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надала, від неї не надходило клопотання про відкладення слухання справи.

Представник відповідача - Відділу реєстрації місця проживання Старобільської міської ради Луганської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

21 серпня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2007 року. посвідченого державним нотаріусом Старобільської ДНК Долгопятою В.Г., ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.04.2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою ОСОБА_2 фактично не мешкає з 2008 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістомст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст.4,13,19,78,81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст.4,13,19,78,81,206,258,259,263-265,280-283,354,355 ЦПК України, ст.ст.319,321,321,391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу реєстрації місця проживання Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 ) та її доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Зняти ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 ) та її доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 ) з реєстраційного обліку з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Відділ реєстрації місця проживання Старобільської міської ради Луганської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 ) та її доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 ) з реєстраційного обліку з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.В. Форощук