Справа № 299/3484/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду від 28 листопада 2019 року (головуючий суддя Рішко Г.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно заяви б/н від 26.012011 ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у розмірі 3800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 Банк нарахував йому заборгованість в розмірі 205086,72 грн., з яких: 1265,66 грн - заборгованість за кредитом; 197992,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5829,02 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на дані обставини та вказуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 122 407,39 грн., з яких: 1265,66 грн - заборгованість за кредитом; 121141,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.01.2011 по 30.12.2018, та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 28.11.2019 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором б/н від 26.01.2011 у розмірі 1265,66 гривень - заборгованість за тілом кредиту. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 19,86 гривень судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На це рішення подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» у частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення відсотків. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимоги про стягнення відсотків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір між ОСОБА_1 та Банком було укладено у встановленому законом порядку, шляхом приєднання; договір є обов`язковим до виконання; позивач виконав свої зобов`язання по договору, а відповідач, у зв`язку з порушенням ним зобов`язань, повинен сплатити відсотки; у справі яка розглядається відрізняються фактичні обставини з обставинами встановленими у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, оскільки ОСОБА_1 не заперечує умови договору; встановивши, що відповідач отримав кредит,який не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків.

Відповідач рішення суду не оскаржував. Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав, що відповідно до ч. 3 ст 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу з відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки відповідач рішення суду не оскаржував, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції - у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення (щодо тіла кредиту).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно заяви б/н від 26.01.2011 ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві бажаний кредитний ліміт зазначено 10000 грн. Банк у позовній заяві зазначав, що кредит було отримано відповідачем у розмірі 3800,00 грн

Відповідно до Анкети-заяви відповідач погодився, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. У Анкеті-заяві не зазначено строк дії картки, не зазначено відсоткову ставку за користування кредитом.

До позовної заяви додано також підписану ОСОБА_1 26.01.2011 Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.9), якою, зокрема, визначено розмір відсоткової ставки (базова % ставка) - 2,5 % в місяць, розмір пені, а також штраф у вигляд 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10-33).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 30.09.2019 Банк нарахував йому заборгованість в розмірі 205086,72 грн., з яких: 1265,66 грн - заборгованість за кредитом; 197992,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5829,02 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги, просив стягнути тіло кредиту та відсотки.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.01.2011 шляхом підписання анкети-заяви.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідач, підписуючи Анкету-заяву від 26.01.2011, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, оскільки зазначені посилання апелянта не відповідають змісту Анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії Анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карти, запропонованих банком, погодився відповідач.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні Анкети-заяви ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Пред`являючи позов, Банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, також послався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 26.01.2011, яка підписана ОСОБА_1 .. У цій довідці зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Посилання Банку та таку Довідку колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вищевказана довідка не є належним доказом погодження процентної ставки, зі змісту даної довідки не вбачається, що вона видана саме по Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаної сторонами 26.01.2011 та по кредитному договору №б/н від 26.01.2011, на який посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, натомість дана довідка значиться по договору SAMDN3933.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечуються такі умови договору, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки спір у даній справі виник з подібних правовідносин, що розглядались у справі № 342/180/17, за результатами розгляду якої з метою формування єдиної правозастосовної практики, Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок, що в свою чергу, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, посилання в апеляції на ряд постанов Касаційного Цивільного суду у складі Верховного Суду не може бути взято до уваги, оскільки в даному випадку застосуванню підлягає саме позиція Великої Палати Верховного Суду з подібних правовідносин.

Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 28 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2020 року.

Головуюча:

Судді: