ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1448/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/65/19 Категорія: 310040000 Кирилюк Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В. Винник І.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2020 (повний текст складено 12.06.2020, суддя в суді першої інстанції Кирилюк Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заявлених вимог вказано на те, що відповідач є батьком малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачем розірвано 26.05.2009, після чого донька проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не піклується про її здоров`я та розвиток, не несе жодних додаткових витрат на дитину, має заборгованість по сплаті аліментів та вироком Смілянського міськрайонного суду його було засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України за ухилення від їх сплати. Відповідач з донькою не зустрічається, однак інколи телефонує їй, перебуваючи у нетверезому стані, що негативно впливає на психічний стан доньки.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2020 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. Суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності винної поведінки відповідача щодо свідомого та умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки та того, що спілкування відповідача з дитиною приноситиме їй шкоду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 31.07.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість таких висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позов. Зазначає, що за обставин справи має місце ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що у розумінні положень ст. 164 СК України є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Відповідач не платить аліменти та не робить спроб зустрітися з донькою. Позбавлення відповідача батьківських прав не перешкодить йому зустрічатися з дитиною та дасть в подальшому йому можливість поновити такі права шляхом подачі позову. Суд не дослідив належним чином докази, надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між сторонами розірвано 26.05.2009.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 10.08.2012 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Позивач у справі стверджує про те, що відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 , що свідчить про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо цієї дитини.

В обґрунтування таких тверджень позивач посилається на такі докази

Згідно довідки №681 від 18.12.2018 про те, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2013 з ОСОБА_2 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19.05.2012 по 01.04.2013 в сумі 11054 грн. 44 коп. Рішення набрало законної сили 07.07.2013.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2013 ОСОБА_2 тимчасово обмежено виїзд за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням Смілянського міськрайонного суду про стягнення аліментів.

Борг ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 118761 грн. 34 коп.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 (донька сторін) дитина має захворювання на цукровий діабет в зв`язку з чим потребує лікування.

В акті обстеження житлово-побутових умов вказано, що ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 .

З характеристики на учня Смілянської загальноосвітньої школи №11 ОСОБА_3 вбачається, що батько нехтує вихованням доньки, не цікавиться її життям та жодного разу не відвідував школу.

Згідно висновку виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.04.2019 позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та відповідає інтересам дитини..

Одночасно, згідно матеріалів, зібраних службою у справах дітей під час підготовки висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відповідно до заяви ОСОБА_2 він вказує, що спілкувався з дитиною до того часу, поки дружина звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Вказав, що готовий співпрацювати з соціальними службами з метою налагодження спілкування з дитиною.

До матеріалів долучено також характеристики відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та заява ОСОБА_1 , підписана ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що відповідач участі у вихованні доньки не приймає.

Крім того, в доданих матеріалах міститься лист директора Смілянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в якому зазначено, що хоча ОСОБА_3 батька в родину атмосферу не включає, оскільки спілкується з ним рідко, проте дитина має психологічне травмування внаслідок його відсутності та має психологічну потребу у спілкуванні з ним.

Допитані свідки вказали на бажання відповідача спілкуватися з дитиною.

Зазначені докази, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 СПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти - інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Також у ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що сукупності доказів, наданих на підтвердження позовних вимог у справі, недостатньо для висновку про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. З цих підстав висновки суду першої інстанції у справі є вірними.

Сама по собі несплата аліментів батьком дитини та наявність значної заборгованості у зв`язку з цим не можуть свідчити про те, що позбавлення батька батьківських прав щодо доньки відповідатиме інтересам останньої, адже визначальним чинником при вирішенні вказаного питання є той вплив, який може чинити спілкування батька з дитиною на її розвиток та чи не матиме негативних наслідків для дитини таке спілкування. У даному ж випадку відповідач має намір спілкуватися з донькою. Крім того, матеріали справи не містять доказів негативного впливу на дитину від спілкування з батьком.

Слід врахувати, що відповідач не проти отримати допомогу від органів опіки для налагодження контакту з дитиною та повністю заперечує позовні вимоги у справі, що вбачається, зокрема, з його відзиву на позов.

Апеляційний суд також не погоджується із висновком органу опіки та піклування в цій справі про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 24.04.2019 №175, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим та мотивованим, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким саме чином позбавлення відповідача батьківських прав реально захистить інтереси доньки сторін у справі.

З урахуванням того, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має бажання спілкуватися з донькою та виховувати її позбавлення його батьківських прав буде передчасним.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спілкування дитини з відповідачем принесе їй шкоду, є небезпечним чи шкідливим для її здоров`я чи має негативний вплив на її розвиток, фізичний чи емоційний стан.

Натомість в матеріалах справи є лист директора Смілянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в якому зазначено, що хоча дитина ОСОБА_3 свого батька в родинну атмосферу не включає, оскільки спілкується з ним рідко, проте дитина має психологічне травмування внаслідок його відсутності та має психологічну потребу у спілкуванні з ним.

У світлі вищевикладеного посилання скаржника в цій справі на те, що відповідач не платить аліменти та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків отримали належну оцінку при розгляді справи в суді першої інстанції та не свідчать про неправильне вирішення спору.

Апеляційні доводи про те, що позбавлення відповідача батьківських прав не перешкодить йому зустрічатися з дитиною та дасть в подальшому йому можливість поновити такі права шляхом подачі позову слід відхилити, оскільки не має підстав для висновку про те, що позбавлення відповідача у справі батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Доводи скаржника про те, що суд не дослідив належним чином докази, надані в обґрунтування позовних вимог, є безпідставними, адже судом надано обґрунтовано оцінку усім наявним у справі доказам, як тим, що підтверджують позовні вимоги у справі, так і тим, що їх спростовують.

Одночасно, апеляційний суд вважає за доцільне попередити відповідача про зміну ставлення до виховання дітей, що узгоджується з п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки згідно п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради, про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 03.09.2020.

Суддя-доповідач

Судді