П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 760/2125/20

Провадження: № 22-ц/824/9090/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Жовноватюк В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернуто позивачам з усіма додатками.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просили скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позовній заяві ними зазначено про те, що власник спірної кімнати їм невідомий. На адвокатські запити щодо встановлення особи власника відповідні органи місцевого самоврядування відповіді не надали. Вважають, що лише під час судового розгляду справи по суті буде можливо встановити особу належного відповідача та залучити його до участі у справі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції вважав, що подана заява не відповідає вимогам пунктів 2, 5 частини 3 статті 175, частини 5 статті 177 ЦПК України, оскільки позивачем позовні вимоги пред`явлено виключно до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, не зважаючи на те, що згідно із отриманою позивачами інформацією вищезазначена кімната перебуває вже у власності іншої особи. При цьому, позивачами не заявлено відповідних клопотань тане зазначено обставин, за яких отримання будь-якої інформації щодо власника спірної кімнати видалось неможливим. Також позивачами не зазначено підстав для задоволення позову та не зазначено способу, яким за рішенням суду в разі задоволення позову, слід передати їм у власність спірну кімнату. Окрім того, позивачами не наведено та не долучено до позову відповіднихдоказів у відповідності до ч.5 ст.177 ЦПК України.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Солом`янського районного суду від 07.02.2020 року, не усунуто, а тому дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачам.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 5 статті 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; … 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; …

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги, а також предмет та підстави спору.

Слід відмітити про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є:1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи;6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Процедурні питання заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача визначені ст. 51 ЦПК України, відповідно до якої, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу вищенаведених норм процесуального права слідує, що на стадії відкриття провадження суд не вправі входити в обговорення питання належності відповідачів, оскільки таке питання вирішується судом лише на стадії підготовчого провадження. Надання правової кваліфікації відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору, є виключно обов`язком суду, що здійснюється під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії відкриття провадження. При цьому, самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачами зазначено про те, що дані власника спірної кімнати їм невідомі, ними вчинялись відповідні дії щодо отримання інформації про дану особу шляхом направлення адвокатських запитів, проте безрезультатно. У заяві наведені обставини, на які позивачі посилаються в обґрунтування позовних вимог, та цілком конкретизовано прохальну частину. Також до позову долучено відповідні докази, що містяться в додатках до позовної заяви, на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх вимог (а.с. 2-6).

Тобто, позивачі скористались своїм правом, передбаченим ст. 175 ЦПК України, та самостійно визначили коло відповідачів, до яких вони заявляють позовні вимоги, а також предмет та підстави спору.

Натомість, суд першої інстанції передчасно увійшов в обговорення питання належності відповідачів та обґрунтованості позовних вимог на стадії відкриття провадження у справі, та як наслідок дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачам.

Також колегія суддів відмічає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: ... 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль