КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4074/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановленого суддею Матійчук Г.О. 29 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новини 24 години», про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ «Новини 24 години», про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 22:02 год. у прямому ефірі телеканалу «News One» транслювалось інтерв?ю ОСОБА_3 в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 , під час якого відповідачем було порушено честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Зазначав, що відповідач у своїх висловлюваннях під час інтерв?ю використав ім?я позивача у вкрай негативному контексті, поширив недостовірну інформацію, що порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію, завдаючи йому значної моральної шкоди.

Зокрема вказував, що починаючи з 00:35:44 по 00:36:29 часу ефіру відповідач сказав: ІНФОРМАЦІЯ_3…».

Позивач наголошував, що відповідач у прямому телевізійному ефірі перед широким колом слухачів стверджував, що позивач планував АТО проти громадян, відповідав за розставляння снайперів, роздавав портрети представників опозиції.

Відповідач також звинуватив позивача у незаконному прослуховуванні, в організації і вчиненні злочинів проти людяності, проти волі, честі та гідності, викраденні людей.

Крім того, запис інтерв?ю розміщений телеканалом у мережі Інтернет на власному сайті та на сайті www.youtube.com і станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначений запис інтерв?ю було переглянуто 4266 разів. Під записом інтерв?ю також містяться коментарі, в одному із яких користувач «umaotнаш єнот» висловився наступним чином (мовою оригіналу): «Я верю этому человеку…».

Зазначений коментар дає підстави вважати, що серед осіб, які переглянули інтерв?ю є ті, хто сприйняв подану відповідачем інформацію, як правдиву, а отже ґрунтуючись на недостовірній інформації, що висловив відповідач, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Зазначав, що у своїх висловлюваннях відповідач вказував прізвище та посаду позивача (яку він обіймав у 2014 році), що дає підстави чітко пов?язувати його особу із поширеною недостовірною інформацією та висвітлює його особу у вкрай негативному світлі.

Перевірка фактів щодо таких дій особи, які мають ознаки кримінальних правопорушень, здійснюється в межах кримінального провадження, проте доки вина особи не доведена у встановленому законом порядку, особа вважається невинуватою, тому інформація про подібні факти не відповідає дійсності, тобто є недостовірною.

Масове поширення інформації про позивача, як злочинця порушує його право на справедливий розгляд його справи, оскільки налаштовує суспільство на певне рішення суду.

Внаслідок поширення відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації в інтерв?ю від ІНФОРМАЦІЯ_1, було дискредитовано його ділову репутацію серед колег та знайомих, завдано, як людині, душевних страждань, принижено його честь та гідність, як людини, заподіяно йому психологічну травму.

Таким чином, позивач обґрунтовував завдання йому моральної шкоди, що полягає в повідомленні відповідачем у прямому ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 недостовірної інформації, що ототожнює особу позивача із злочинцем.

За наведених обставин, позивач просив визнати інформацію поширену ОСОБА_3 в прямому ефірі телеканалу «News One» під час трансляції інтерв?ю в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію в частині, починаючи з 00:35:44 по 00:36:29 часу інтерв?ю: «ІНФОРМАЦІЯ_1…»

Зобов?язати ОСОБА_3 не пізніше місяця з дня набрання рішенням у справі законної сили, за свій рахунок спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оголошення в студії телевізійного каналу « News One » в ефірі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 резолютивної частини цього рішення. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новини 24 години», про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що спірне висловлювання відповідача є оціночним судженням і є його особистою думкою, власним баченням, яке сформовано на підставі загальновідомих фактів.

У той же час, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах Закону та не відповідає обставинам справи, адже спірне висловлювання відповідача не є оціночним судженням чи висловленням власної думки, а є саме розповсюдженням недостовірної інформації.

Вказує, що зміст поширеної ОСОБА_3 інформації, який фактично вказує на злочинну діяльність позивача і створює уявлення про нього, як про особу, що вчиняла дії, в яких є ознаки найтяжчих злочинів, не відповідає дійсності, тобто поширена інформація є недостовірною.

Твердження Відповідача є прямим порушенням презумпції невинуватості, які були зроблені без наведення достовірних даних, які б підтверджували відповідну інформацію.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представники підтримали апеляційну скаргу з підстав, що викладені в ній.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, зазначив, що наданий представником позивача відеозапис є неналежним доказом, оскільки отриманий із невідомих джерел. У канала «Новини 24 години» запис не зберігся.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що озвучена ОСОБА_6 інформація в рамках телепередачі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач виклав свою думку (бачення/судження) з приводу подій, що відбулись під час Революції Гідності та подій, що відбулись у подальшому. При цьому думка відповідача в даному випадку сформована на підставі відкритих для широкого кола осіб даних, що є загальновідомими та загальнодоступними.

Колегія суддів з вказаним висновком суду погоджується не в повній мірі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22:02 год. у прямому ефірі телеканалу «News One» відбулась трансляція інтерв?ю ОСОБА_3 в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 .

Ефір телепередачі тривав 44 хвилини 20 секунд.

На 34 хвилині 53 секунді ефіру відповідачем ОСОБА_3 надавалась відповідь на озвучене ведучою питання від ОСОБА_7: «ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідь ОСОБА_3 : « ІНФОРМАЦІЯ_6».

Представник відповідача зазначив, що дійсно відбулося інтерв?ю ОСОБА_3 в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_3 не пам`ятає дослівно, що він говорив саме стосовно позивача .

Судом установлено, що в період 2013 по 2014 рік позивач працював на посаді начальника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, тобто був публічною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок розповсюдження про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

В рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об'єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (див. Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, п. 42).

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. (статі 3, 4, 6 Декларації).

Колегія суддів вважає, що відповідач висловив суб`єктивні оціночні судження з приводу діяльності позивача як особи, рівень критики якої є значно ширшим.

Представником відповідача ОСОБА_3 зазначено, що висвітлені відповідачем в ході інтерв`ю думки спотворені. Висловлювання відповідача не містять жодних тверджень про те, що позивач є винним. Інформація щодо судового розгляду справи ОСОБА_14 є загальнодоступною, а тому розповсюдження інформації про посаду позивача «ІНФОРМАЦІЯ_7» та фактичні обставини кримінальної справи відносно позивача, яким надана правова кваліфікація відповідно до норм Кримінального кодексу України , не є порушенням немайнових прав позивача.

Позивач як публічна посадова особа повинен був бути готовим до жорсткої критики з боку політичних опонентів, так як межа допустимої критики щодо нього як до публічної особи є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом суспільного інтересу, який втамовується продукуванням інформації щодо такої особи членами суспільства.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Слова відповідача : «ІНФОРМАЦІЯ_8 таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на те, що інформація, яку бажає спростувати позивач, не містить фактичних даних саме щодо позивача , а також є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних подій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості та по своїй суті є інформуванням громадськості про суспільно значиму подію, тому колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають .

У Постанові Верховного суду від 27 травня 2020 року у справі за № 757/72390/17-ц зазначено, що право громадськості знати інформацію про суспільно значимі події переважає над правом позивача на її захист, а тому таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. .

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що озвучена інформація в рамках телепередачі сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач виклав свою думку (бачення/судження) з приводу подій, що відбувались під час Революції Гідності та подій, що відбувались в подальшому, ним не зазначено, що якісь дії вчиняв саме ОСОБА_14 , відповідачем застосовано слово «вони», яке не персоніфікує особу.

Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно врахувати обставини справи та загальний тон висловлювань ( рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів ( рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року , «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 2 червня 2016 року ).

Колегія суддів вважає, що частина інтерв`ю ОСОБА_3 є політичною критикою в контексті діяльності ОСОБА_14 саме як працівника СБУ, який був публічною особою на час подій на Майдані.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Таким чином, оскільки позивач, є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за своєю особою, як з боку інших громадян, так і політиків. Інформація, поширена відповідачем стосується виключно його професійної діяльності, а не приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Судження, які висловив позивач, як і думки, переконання , критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

Судження особи також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Суд першої інстанції в своєму рішенні забезпечив баланс між потребою захищати репутацію позивача та правом інших осіб на інформацію, яка становить суспільний інтерес у контексті діяльності позивача як публічної особи.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга повинна бути задоволена частково , рішення змінено лише в частині правового обґрунтування.

Відшкодування моральної шкоди є наслідком правопорушення, складовою якого є сама шкода, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина.

Так як судом не встановлено порушення прав та законних інтересів ОСОБА_14 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у стягненні моральної шкоди.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року змінити в частині правового обґрунтування.

В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: