Справа № 175/986/19-ц
Провадження № 2-п/175/36/20
У Х В А Л А

02 вересня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянській Ж.М.

з участю секретаря Кравченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське заяву адвоката відповідачки Крикунової Віри Олександрівни за договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року по цивільній справі №175/986/19-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, яким шлюб, зареєстрований 19 вересня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №765, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвано.

14 липня 2020 року до суду надійшла заява адвоката відповідачки за договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року по цивільній справі №175/986/19-ц.

Адвокат відповідачки Пономаренко О.О. заяву підтримав та просив переглянути заочне рішення, призначивши справу до розгляду в загальному порядку з наданням сторонам строку для примирення.

Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги Збарська І.В. заперечувала проти скасування заочного рішення та надала суду письмові заперечення разом з додатковими доказами .

Суд, вислухавши сторони, ознайомившись із заявою про перегляд заочного рішення, письмовими запереченнями разом з доказами, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява відповідачки про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з вимогами ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 у своїй заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що вона не була повідомлена належним чином про відкриття провадження за позовною заявою та дату, час та місце розгляду цивільної справи, внаслідок чого в судове засідання не з`явилась. Проте, в судовому засіданні встановлено, що також не заперечувалося стороною відповідачки, ОСОБА_3 була обізнана про наявність спору про розірвання шлюбу та ухвалення заочного рішення, яким шлюб між нею та позивачем було розірвано ще 21 червня 2019 року. ОСОБА_3 в своїй заяві вказує, що про існування цивільної справи та постановлення судом заочного рішення від 21 червня 2019 року вона дізналась випадково, проте яким чином, та як саме, за яких обставин не зазначає.

З березня 2018 року сторони почали проживати окремо, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами свідків (а.с.100,101,102,103) та відповіддю ПрАТ «ВФ Україна» від 04.08.2020 року на адвокатський запит (а.с.135), згідно якої належний ОСОБА_2 абонентський номер телефону № НОМЕР_1 в зоні дії базових станцій, обслуговуючих адресу: АДРЕСА_1 (місце реєстрації та проживання ОСОБА_3 ) за період з 01.03.2018 року по 30.07.2020 року реєструвався в нічний час з 10.04.2019 року на 11.04.2019 року, з 11.04.2019 року на 12.04.2019 року та з 14.04.2019 року на 15.04.2019 року, що спростовує обставини сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо наданих ОСОБА_3 фототаблиці світлин на яких зображені сторони разом з дітьми (а.с.71) та відео, що зберігається на флеш-носії (а.с.85), підтверджують виключно спілкування батька з дітьми, та ніяким чином не спростовують твердження ОСОБА_2 про окреме проживання з ОСОБА_3 з березня 2018 року та припинення подружніх відносин, з одночасним припиненням ведення спільного господарства, оскільки спілкування батька з дітьми у присутності матері не свідчать про наявність шлюбних відносин між сторонами. Весь час після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 спілкувався з дітьми, але лише з дозволу та в присутності матері, за спільною домовленістю між сторонами. Також, ОСОБА_2 переводив кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 на утримання дітей, що підтверджується випискою з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.125-129), що в повній мірі підтверджує окреме проживання сторін та окреме ведення господарства. Окрім цього, факт відсутності фактичних шлюбних відносин, відсутності спільного проживання, відсутності спільного ведення господарства та відсутності домовленості про спілкування батька з дітьми, підтверджується зверненням ОСОБА_2 до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Також, ОСОБА_3 в своїй заяві зазначає, що протягом всього 2019 року (як до звернення з позовом до суду, так і після ухвалення заочного рішення) сторони спілкувались як звичайне подружжя, разом виховували дітей, будували плани на майбутнє та навіть ухвалене заочне рішення від 21.06.2019 року про розірвання шлюбу (про яке відповідач дізналась лише у червні 2020 року) не завадило ОСОБА_2 бути чоловіком та главою родини і проживати разом зі своєю сім`єю. Чоловік дарував своїй дружині квіти, вони влаштовували романтичні вечері, робили все, аби їх діти були щасливими та займались звичайними для кожної сім`ї справами та вирішували питання, пов`язані із побутом та спільним господарством. Однак вищевказані відомості, жодним чином не підтверджуються відеозаписом та фототаблицями, які надає представник відповідача в якості доказів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі ««Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Series А № 274). Кожній стороні повинна бути надана можливість знати про зауваження або докази, надані іншою стороною, включаючи апеляційну скаргу, та надати власні зауваження з цього приводу (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17-20, від 6 лютого 2001 року).

Згідно з ст. 4, 5 CK України особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

З березня 2018 року ОСОБА_2 проживає окремо, а після розірвання шлюбу з відповідачкою, позивач мешкає з іншою жінкою і має намір створити нову сім`ю, веде з нею спільне господарство, разом відпочивають, мають спільні витрати, разом купують майно для спільного користування, святкують Новий рік та інші свята, проводять час із друзями, що підтверджується заявами свідків (а.с.100,101,102,103), фотознімками (а.с.117-124), а також ваучером та авіаквитками сумісного перебування за кордоном в період з 08.09.2019 по 15.09.2019 року (а.с.104-112), копіями закордонних паспортів (а.с.113-116), що підтверджують період сумісного перебування за кордоном.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 зазначив, що подальше спільне життя подружжя більше не можливе та збереження шлюбу суперечить його інтересам. А також, було зазначено, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин у сім`ї, що відповідає дійсності та встановленим у судовому засіданні фактам, оскільки сторони з березня 2018 року проживають окремо, зберігати шлюб ОСОБА_2 наміру не мав, просив суд розірвати укладений з ОСОБА_3 шлюб.

Що стосується повноважень адвоката позивача, суд прийшов до наступного. Відповідно загальнодоступній інформації з мережі інтернет представник позивача має довготривалі трудові відносини із підприємством «Ексклюзив в нерухомості», директором якого є позивач у справі. Договори про надання правової допомоги укладались не одноразово, що підтверджується договорами, ордерами та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.136-144).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Виходячи з вищенаведеного, оцінюючи в сукупності подані сторонами у справі докази, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 не надано підтвердження того, що докази на які вона посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому за відсутності правової сукупності підстав для перегляду заочного рішення, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви адвоката відповідачки про перегляд заочного рішення слід відмовити та роз`яснити відповідачці та її адвокатові, що рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 287 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви адвоката відповідачки Крикунової Віри Олександрівни за договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року по цивільній справі №175/986/19-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до п. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Озерянська Ж.М.