Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приморська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позов мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування на її ім`я будинку від 23.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-66. Разом з позивачкою в будинку зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб з яким розірвано 24.03.2016 року, двоє їхніх дітей та внуків. З кінця березня 2016 року відповідач не мешкає в будинку, проживає за іншими адресами, які постійно змінює. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації, але він відмовляється. На теперішній час зв`язок з відповідачем втрачений. Враховуючи те, що відповідач фактично в будинку не проживає, позивачці доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку

АДРЕСА_1 , що підтверджено договором дарування від 23.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-66, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2903105 від 23.02.2004 року виданим Державним комунальним підприємством «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 24.03.2016 року, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано 24.03.2016 року, про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с.12).

Відповідно до довідки №532 від 03.08.2020 року виданої РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області, згідно інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23.01.2004 року посвідченого Василівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-66 (а.с.5).

Як вбачається з довідки №1460 від 04.08.2020 року виданої Приморською сільською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 (колишній чоловік), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13).

З акту обстеження від 21.06.2020 року складеного комісією у складі депутата Приморської сільської ради Ніколенко В.Г., та сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що обстеживши будинок АДРЕСА_1 , виявили, що громадянин ОСОБА_2 після розлучення з ОСОБА_1 не проживає за даною адресою з дня розлучення, тобто 24.03.2016 року. На час відвідування комісією, особистих речей ОСОБА_2 не виявлено (а.с.9).

З акту обстеження від 27.07.2020 року складеного комісією у складі депутата Приморської сільської ради Ніколенко В.Г., та сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що обстеживши будинок АДРЕСА_1 , виявили, що громадянин ОСОБА_2 після розлучення з ОСОБА_1 не проживає за даною адресою з дня розлучення, тобто 24.03.2016 року. На час відвідування комісією, особистих речей ОСОБА_2 не виявлено (а.с.10).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2).

Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї позивачки, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачці, проте більше року (з 2016 року)без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за ним права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приморська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень

ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова