ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1127/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-275-07 Категорія: на ухвалу Білик О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л. І.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

суб`єкт оскарження Уманський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Білик О.В. 12.05.2020 року в Уманському міськрайонному суді Черкаської області у справі за клопотанням ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 зазначає, що на підставі виконавчого листа № 2-275-2007 року, виданого 29.05.2007 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492825,66 грн., було відкрито виконавче провадження № 46242277 від 28.01.2015 року.

ОСОБА_1 вказує, що з 2007 року державним виконавцем було стягнуто всього 20 000грн. на виконання рішення суду. Скаржник зазначає у скарзі, що державний виконавець ОСОБА_3 в 2007 році наклала арешт на майно ковбасного цеху в прибудовах помешкання боржника та відомості було внесено до реєстру обмежень. Проте, державні виконавці стверджують, що цеху немає, і не було. Скаржник посилається, що керівництво відділу та державний виконавець систематично умисно не виконують відповідне рішення суду та перешкоджають його виконанню.

Скаржник ОСОБА_1 також вказує на те, що у 2012 році йому стало відомо, що на користь боржника ОСОБА_2 рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.02.2011 року було стягнуто 135 128,47 грн. Про дане рішення суду ОСОБА_1 у 2012 році та 2015 році повідомляв начальника відділу ОСОБА_4 та державного виконавця Рибак Л.В. Онофрійчук М. П. у скарзі зазначає, що виконавчий комітет Уманської міської ради, на підставі рішення господарського суду Черкаської області самостійно виплатив ОСОБА_2 кошти в сумі 135128,47 грн. Він вважає, державний виконавець умисно розпочала направляти запити стосовно вищевказаних обставин, а не наклала арешт на кошти, оскільки зазначені кошти потрібно було скерувати на повернення позики відповідно до рішення суду. ОСОБА_1 у скарзі вказує, що вказані службові особи умисно не направляли запити-вимоги до банків про перевірку відкритих рахунків на ім`я боржника. Скаржник вважає, що державним виконавцем не спрямовано подання до правоохоронних органів за умисне невиконання судового рішення боржником. Також скаржник у скарзі вказує, що бездіяльність державного виконавця призвела до заподіяння йому майнової та моральної шкоди.

За вище викладених обставин, ОСОБА_1 у скарзі просить визнати дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними. Стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань площа Соборності, 1 А ЄДРПУ 37960695 Черкаської області з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 135128,47 гри. збитків, завданих під час здійснення виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди в сумі 334 502 грн.

Зобов`язати начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцову О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. підготувати необхідні документи для продажу частини будинку, що належить боржнику на праві часткової сумісної власності та земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку відповідно документів на право власності будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Направити в правоохоронні органи інформацію про приховування чи продаж арештованого майна ковбасного цеху ОСОБА_2 відповідно акту опису й арешту майна ОСОБА_3 та за умисне перешкоджання виконанню судового рішення відповідно ст. 382 КК України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.

Постановлюючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду, та залишаючи скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником ОСОБА_1 пропущено строк на звернення із скаргою, а зазначені скаржником обставини суд не визнав поважними.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржником не надано доводів щодо будь-яких перешкод, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому звернутися до суду, належних та допустимих доказів поважності пропуску строку звернення до суду .

Суд першої інстанції вказав, що до суду заявник звернувся лише 14.04.2020 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду, а зазначені заявником обставини суд поважними не визнав. Тому, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду із поданою ним скаргою, то залишив вище вказану скаргу без розгляду відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України. При цьому, суд вказав, що у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення зі скаргою, судом не аналізуються доводи скарги, і суд не дає їм оцінку, оскільки по суті скарга не розглядається .

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди, скаржник ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 27.05. 2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, тому безпідставно відмовлено у клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаржник ОСОБА_1 посилається у скарзі, що, відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції помилково звернув увагу на те, що він звернувся до суду 14 квітня 2020 року, посилаючись у скарзі на дії( бездіяльність) державного виконавця, що відбувалися у 2012 2016 роках, а також не отримання відповіді начальника відділу Кольцової О. В. на скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Рибак Л.В. від 06. 03. 2020 року. Він не погоджується із висновками суду, що ним, як скаржником, не надано у клопотанні про поновлення пропущеного строку доказів поважності пропуску строку на оскарження дій державного нотаріуса. Скаржник вважає, що має місце бездіяльність, яка трактується як умисна, та триває ще із 2007 року.

Зокрема, скаржник ОСОБА_1 посилається у скарзі, що начальник відділу ОСОБА_4 та головний державний виконавець Рибак Л.В., на протязі п`яти років, а в цілому більше тринадцяти років безпідставно умисно не виконують рішення суду. ОСОБА_1 у скарзі вказує, що відповідь на скаргу від 06.03. 2020 року він отримав 12.04. 2020 року, з чого він вважає, що вбачається умисна бездіяльність по виконанню рішення суду.

З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2020 року скасувати, поновити строк звернення зі скаргою до суду, як пропущений із поважних причин. Визнати дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними.

Стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань площа Соборності, 1 А ЄДРПУ 37960695 Черкаської області з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 135 128,47 гри. збитків, завданих під час здійснення виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди в сумі 334 502 грн.

Зобов`язати начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцову О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. підготувати необхідні документи для продажу частини будинку, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві часткової сумісної власності відповідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року та земельної ділянки площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку відповідно документів на право власності на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Направити в правоохоронні органи інформацію про приховування чи продаж арештованого майна ковбасного цеху ОСОБА_2 відповідно акту опису й арешту майна державним виконавцем Сич Н.І. та за умисне перешкоджання виконанню судового рішення відповідно ст. 382 КК України. Звільнити його від сплати судового збору відповідно закону.

08 липня 2020 рокуна адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцової О. В.

У відзиві вказується, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а апеляційне провадження підлягає закриттю з підстав подання апеляційної скарги до апеляційного суду, юрисдикція якого на дату подання апеляційної скарги не розповсюджується на місцевий суд, який виніс оскаржувану ухвалу. Так, у відзиві зазначено, що в апеляційній скарзі скаржника, він адресує її Апеляційному суду Черкаської області, який на дату подання апеляційної скарги є ліквідованим згідно Указу Президента України від 29.12. 2017 року № 452/ 2017 та цим же Указом утворено Черкаський апеляційний суд, який розпочав здійснення правосуддя з 26.7. 2019 року. Отже, представник відділу ДВС вказує у відзиві, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги скаржника, так як у Черкаського апеляційного суду відсутня правова підстава розгляду апеляційної скарги.

Крім того, у відзиві звертається увага, оскільки судом першої інстанції відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про поновлення строку подання скарги на дії державного виконавця, то розгляд скарги по суті судом першої інстанції не здійснювався, так як скарга залишена без розгляду. Суд не приймав рішення по суті вимог скарги, а тому апеляційний суд не має повноважень щодо розгляду скарги по суті без її розгляду судом першої інстанції. Однак, у вимогах апеляційної скарги скаржника вказані вимоги щодо прийняття судового рішення щодо задоволення всіх вимог скарги на дії державного виконавця, що суперечить приписам ч. 6 ст. 367 ЦПК України , якою передбачено, що суд апеляційної інстанції не приймає та не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були переметом розгляду суду першої інстанції.

У відзиві вказується також, що строки звернення зі скаргою визначені ст. 449 ЦПК України, в якій передбачено десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Із поданої скарги скаржником ОСОБА_1 не можливо визначитися, яку саме дію чи бездіяльність оскаржує скаржник щодо дії ( бездіяльності ) державного виконавця, оскільки він посилається на обставини виконання рішення з 2007 року по 2020 рік, вказуючи про рішення господарського суду 2011 року, згідно якого на користь боржника були перераховані кошти добровільним виконанням вказаного рішення суду. Про наявність вказаного рішення господарського суду скаржник повідомляв державних виконавців у 2012 та 2015 роках, що вбачається із змісту його скарги. Отже, приймаючи до уваги, що скаржник посилається на дати 2012 та 2015 років, оскаржуючи бездіяльність, як вважає скаржник державних виконавців щодо виконання рішення 2007 року, то суд першої інстанції, керуючись вимогами чинного законодавства позбавлений можливості поновити скаржнику строк на подання скарги щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця.

Начальник відділу ДВС просить відмовити скаржнику ОСОБА_1 у задоволенні скарги, а ухвалу суду першої інстанції від 12.02. 2020 року залишити без змін.

21 липня 2020 року від скаржника ОСОБА_1 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшло заперечення на відзив в електронному вигляді.

В запереченнях ОСОБА_1 вказує, що ним надається уточнення щодо подання скарги до Черкаського апеляційного суду, тому він погоджується із посиланням у відзиві, що ним неправильно вказано суд, в який подається апеляційна скарга, а тому виправляє вказану помилку. Скаржник не погоджується також із доводами у відзиві, що скарга по суті судом першої інстанції не розглядалась, тому не може прийматись нове судове рішення судом апеляційної інстанції, оскільки він вважає такі доводи безпідставними, посилаючись на повноваження апеляційного суду, передбачені ч. 2 ст. 374 ЦПК України.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні вимог скарги. При цьому, він вказує, що відповідь з ДВС отримав 12.04. 2020 року, а скаргу подав 14.04. 2020 року, отже , скаржник вказує, що не вбачається пропущення ним строку звернення до суду, тому ухвалу суду підлягає скасуванню, а його вимоги просить задовольнити в повному обсязі, оскільки він вбачає тривалу бездіяльність державних виконавців щодо повернення йому майнової шкоди.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка зазначена в пункті 10 частини першої статті 353 ЦПК України.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду щодо продовження пропущеного строку, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи згідно до вимог ЦПК України, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, без повідомлення учасників справи та дату та час розгляду у відповідності до вимог цивільно процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції про відмову в поновленні пропущеного строку звернення до суду та залишення скарги без розгляду відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 жодних доводів про будь-які перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду не наведено та відповідних належних та допустимих доказів заявником не було надано.

Судом встановлено, що до суду заявник звернувся лише 14.04.2020 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду, а зазначені заявником обставини суд не визнає поважними. Тому, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди. Суд, дійшовши висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду із поданою ним скаргою, залишив вище вказану скаргу без розгляду відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом не допущено порушення норм процесуального права, а за встановлених судом обставин відсутні підстави для поновлення строку звернення скаржника із скаргою на дії чи бездіяльність державних виконавців, враховуючи доводи та обґрунтування скаржника щодо причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вказано, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з?ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди ( а. с. 2 - 4).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків скарги не пізніше 5 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху ( а. с. 30 - 31).

Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції вказував, що скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 14 квітня 2020 року зі скаргою, в якій посилався на дії ( бездіяльність) державного виконавця, що відбувались у 2012 2016 роках, а також не отримання відповіді від головного державного виконавця на скаргу від 06 березня 2020 року, але скаржником не надано клопотання про поновлення строку та не надано доказів поважності пропуску строку на оскарження, що не узгоджується із вимогами ст.ст. 126, 449 ЦПК України.

28 квітня 2020 року на виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху скаржник ОСОБА_1 надав відповідь та просив поновити строк звернення зі скаргою до суду, як пропущений з поважних причин та задовольнити скаргу в повному обсязі ( а. с. 33 75).

Як вбачається із матеріалів скарги, підставою поважності причин пропуску строку ОСОБА_1 вказує, що із врахуванням відповіді на скаргу від 06. 03. 2020 року, яка ним отримана 12.04.2020 року, вбачається умисна бездіяльність по виконанню рішення суду , як керівника , так і державного виконавця відділу ДВС, тому він подав до суду скаргу 14. 04. 2020 року. Отже, на думку скаржника, пропуску строків звернення зі скаргою до суду не вбачається, вважає ОСОБА_1

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду( а. с. 77-81).

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на підставі вимог ст. ст. 126, 447, 449 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на підставі виконавчого листа № 2-275-2007 року, виданого 29.05.2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492825,66 грн., було відкрито виконавче провадження № 46242277 від 28.01.2015 року на підставі поданої заяви про примусове виконання від 23.01. 2015 року ( а. с. 22, 26).

Звертаючись в суд зі скаргою ОСОБА_1 посилався, що відповідне виконавче провадження зупинялося, поверталося, закривалося та за скаргами та заявами ОСОБА_1 знову провадження поновлювалося та продовжувалось виконання рішення суду ( а. с. 25).

ОСОБА_1 зазначає у скарзі, що у 2018 році він мав намір подати скаргу на дії начальника Уманського відділу ДВС Кольцову О.В., однак скаргу він не подав, оскільки йому потрібно було «…все перевірити та підготувати всі необхідні документи для скарги…».

Скаржник ОСОБА_1 вказує, що, починаючи з 2012 року, він надсилав листи до ВДВС про невиконання рішення суду та накладення арешту на грошові кошти боржника, що були виплачені Уманською міською радою на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2011 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, перевіривши доводи скаржника щодо строків подання скарги, викладених у скарзі ОСОБА_1 , що всі дії державного виконавця та начальника відділу ДВС, як вважає скаржник, вчинені щодо виконання рішення суду є неправомірними, тривають впродовж тривалого часу з 2012 року, що дає підстави дійти висновку, що скаржником не конкретизованого, яку саме дію чи бездіяльність державного виконавця у даному виконавчому провадженні , він оскаржує та якого саме безпосередньо періоду стосується, оскільки період з 2012 року по 2020 рік є значним, а строк оскарження певної дії чи бездіяльності державного виконавця визначено згідно до ст. 449 ЦПК України протягом десяти днів з дня , коли особа дізналася про порушення її прав.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу, що, звертаючись в суд зі скаргою, скаржник не конкретизував вимоги, в чому саме полягає бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В., та які саме дії державного виконавця є незаконними, та у який проміжок часу такі дії вчинено чи не вчинено, й коли саме про дізнався скаржник .

За змістом ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною 6 вищезазначеної статті, про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Згідно вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Отже, перш ніж вирішувати скаргу по суті заявлених учасником виконавчого провадження вимог про захист порушеного права, суд зобов`язаний перевірити, чи дотримано заявником, встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду з такою скаргою, а якщо не дотримано, то чи підтверджуються його доводи в заяві про поновлення пропущеного строку поважність причин такого пропуску.

Однією із основних засада цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій державного (приватного) виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію, в передбачений законом строк.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що на а. с. 70 73 матеріалів скарги, міститься копія відповіді за підписом начальника відділу Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Кольцової О.В. від 08.04. 2020 року № 7140/19, 17-2 , адресованої ОСОБА_1 , із якої вбачається, що ДВС надано детальну інформацію про хід виконання виконавчого провадження № 46242277 від 28.01. 2015 року на рішення суду від 29.05. 2007 року з примусового виконання.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення скарги без розгляду, дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано жодних доводів про будь-які перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду не наведено та відповідних належних та допустимих доказів щодо неподання скарги заявником на дії чи бездіяльність державного виконавця і у доводах апеляційної скарги, тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню за встановлених обставин.

Не ґрунтуються на вимогах закону посилання скаржника щодо повноважень апеляційного суду розглядати матеріали скарги по суті, які судом першої інстанції не розглядались, та залишені без розгляду у зв`язку із пропуском строку на подання скарги.

Колегія суддів апеляційного суду не має повноважень розглядати матеріали скарги по суті, розгляд яких відповідно до вимог ЦПК України , передбачений лише після розгляду їх судом першої інстанції, а оскільки скаржником пропущено строк подання скарги, який не поновлено судом, то відсутні підстави для перевірки доводів та оцінки доказів вказаних скаржником у скарзі, у разі залишення без розгляду скарги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, які не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог скарги.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування згідно вимог цивільно процесуального законодавства відсутні, а тому ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення без розгляду його скарги про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди, залишену без розгляду судом - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В. Г. Бородійчук

Л. І. Василенко