Провадження № 2/537/86/2020
Справа № 537/3925/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузь Т.О. звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Харківській області за актовим записом №1712 від 07 червня 2018 року; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі ј всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 07 червня 2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області за актовим записом №1712. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась дитина донька ОСОБА_2 . Останнім часом, як зазначає позивач, між подружжям почали виникати сварки у зв`язку із різними поглядами на подружнє життя та ведення спільного господарства, що призвело до того, що у серпні 2018 року сім`я розпалась, сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, зв`язок не підтримують. За викладених обставин позивач вважає, що збереження шлюбу є недоречним і неможливим, а призначення строку на примирення недоцільним, у зв`язку із чим позивач ОСОБА_1 і вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Також, як вказує позивач, відповідач ОСОБА_2 у вихованні доньки участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає всупереч того, що він є працездатним, працює неофіційно та може надавати таку допомогу. Водночас, позивач наразі не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Оскільки, як вказує ОСОБА_1 , добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона і вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) та на утримання позивача в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 грудня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від

14 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2020 року частково задоволено клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справу, її представник адвокат Гузь Т.О. надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу без участі сторони позивача та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу без його участі з урахування його аргументів, викладених у наданому суду відзиві на позовну заяву та наданих доказів на підтвердження сплати ним аліментів на утримання дитини.

Згідно змісту відзиву на позов, наданого відповідачем, останній просить суд задовольнити позовну заяву частково, а саме: розірвати шлюб між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили; відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання; зменшити судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. 00 коп. та витрати за попередню консультацію в розмірі 100 грн. 00 коп.; в іншій частині позовні вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу залишити без задоволення у зв`язку із їх недоведеністю.

Незгода відповідача із тим, що стягнення аліментів на утримання дитини повинно починатись не з дати звернення ОСОБА_1 до суду, саме з моменту набрання судовим рішенням законної сили, відповідачем обумовлена тим, що він за власною ініціативою з 2018 року перераховував та продовжує перераховувати аліменти на утримання дитини.

Щодо заперечень в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 не надала до суду доказів щодо перебування її у скрутному матеріальному становищі а також на те, що після сплати аліментів на утримання дитини та матері дитини, у нього буде залишатись сума грошових коштів, що є меншою за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 2020 рік.

Заявлену до стягнення суму витрат на оплату правничої допомоги відповідач ОСОБА_2 вважає необґрунтованою та не є пропорційною до реально проведеної роботи адвокатом.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи.

Приймаючи до уваги думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузь Т.О., думку відповідача ОСОБА_2 , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

07 червня 2018 року у Харківському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за актовим записом №1712.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась дитина донька ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 2018 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області.

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин не підтримує тривалий час, а саме з серпня 2018 року, фактично шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків.

Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; приймаючи до уваги думку відповідача, який позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 151 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини.

В судовому засіданні встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України стягнення аліментів може проводитися у визначеній судом частці від заробітку батька (матері) дитини.

Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, а саме в пункті 17, вбачається, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, на підставі положень статті 182 Сімейного кодексу України та роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, суд при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, приймає до уваги факт офіційного працевлаштування відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою 30 квітня 2020 року за вих.№02-04-20 Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма Ай Ел Еф», відповідно до якої ОСОБА_2 працює у вказаному об`єднанні з 16 листопада 2018 року та займає посаду адміністратора системи, його дохід за період з 16 листопада 2018 року по 31 березня 2020 року склав 89 849 грн. 34 коп.

З урахуванням вищевикладеного, вказаних норм чинного законодавства, при визначенні розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить з інтересів останньої, а також враховує матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_2 , який офіційно працевлаштований, має щомісячний дохід у виді заробітної плати, та з урахуванням думки відповідача, який позовні вимоги в цій частині визнав в повному обсязі, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини повинні бути визначені в розмірі 1/4 частини доходу платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що аліменти повинні бути стягнуті з дня набрання рішенням суду законної сили, є неспроможними, оскільки така позиція суперечить вимогам частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Надані відповідачем докази на підтвердження перерахування коштів на адресу позивача ОСОБА_1 у виді виписок по витратам по картці/рахунку та квитанцій (а.с. 144-146) в розумінні вимог Цивільного процесуального кодексу України, що регламентують оцінку доказів, а саме статті 89 цього Кодексу, не є належним доказом на підтвердження сплати позивачем саме аліментів на утримання дитини з наступних підстав.

По перше, в зазначених виписках відсутні відомості про призначення платежів, окрім квитанції від 18 травня 2020 року на суму 1 407 грн. 04 коп., квитанції від 17 липня 2020 року на суму 1 407 грн. 04 коп., та які були надані відповідачем вже під час судового розгляду справи.

По друге, оскільки розмір зазначених вище грошових переказів є неоднаковим та коливається в межах від 200 грн. 00 коп. до 1 400 грн. 00 коп., то в даному випадку суд позбавлений можливості зробити висновок про направлення цих коштів саме на оплату аліментів на утримання малолітньої дитини.

Вирішуючи питання щодо заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення з відповідача на її користь аліменти на її утримання, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 84 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частиною 6 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в повному обсязі в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивача, оскільки відсутні законодавчо передбачені підстави для звільнення батька дитини від утримання її матері до досягнення дитиною трьох років, та у відповідності до положень частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має дружина незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги той факт, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 анродження, проживає разом з матір`ю, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, повинен бути встановлений в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 7 000 грн. 00 коп. суду надано: ордер серії ПТ №125788 від 12 вересня 2019 року; витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №125788 від 10 вересня 2019 року; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; квитанцію №1 від 10 вересня 2019 року.

У вказаному розрахунку суми гонарару зазначено: 200 грн. 00 коп. попередня консультація; 300 грн. 00 коп. правовий аналіз документів; 2 000 грн. 00 коп. складання позовної заяви та її подання до суду; 4 500 грн. 00 коп. + 850 грн. 00 коп. за представництво інтересів в суді.

Частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень частини 5 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Суд вважає, що розрахунок в частині участі адвоката в судовому розгляді, участі при оголошенні рішення в розмірі 4 500 грн. 00 коп. взагалі не може бути врахований, оскільки представник позивача жодного разу не приймала участі в судових засіданнях, обмежуючись надісланням на адресу суду клопотань, де вона просила суд розглянути справу без участі сторони позивача.

Також суд, одночасно приймаючи до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 в частині витрат на оплату правової допомоги, вважає, що обсяг наданих адвокатських послуг та виконаних ним робіт є неспівмірним проведеного ним розрахунку, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму, понесену на оплату послуг зі складання позовної заяви в розмірі 1 000 грн. 00 коп., а також з оплати консультації та правового аналізу документів в розмірі 300 грн. 00 коп.

За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат, понесених останнім на оплату правової допомоги, та вважає за необхідне задовольнити їх на суму 1 300 грн. 00 коп.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду з підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 522 грн. 40 коп., оскільки, відповідно до положень статті 8 зазначеного вище Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (840 грн. 80 коп. х 3).

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 24, 56, 84, 112, 113, 151, 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрацій номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрацій номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 07 червня 2018 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом №1712, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 16 вересня 2019 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму коштів, понесених на оплату правничої допомоги, в розмірі 1 300 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 522 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Д.О. Зоріна