Справа №: 671/1323/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

з участю: секретарів

судового засідання - Кошонько Н.С.,

Краснай Л.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та володінні майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 , в якому просила: усунути перешкоди в користуванні та володінні майном (житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ) шляхом виселення ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником ѕ частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинку, а саме: ј частини є ОСОБА_4 .

Зі слів ОСОБА_1 , їй стало відомо, що з травня 2016 року у спірному будинку без її (позивача) дозволу та без будь-яких законних підстав проживає ОСОБА_3 (батько ОСОБА_4 ).

Житловий будинок є у спільній частковій власності її ОСОБА_1 (3/4) та ОСОБА_4 (1/4), проте частки кожного із власників в натурі не виділялись.

Як зазначає позивач, будь-яких домовленостей між нею та ОСОБА_4 про порядок володіння та користування будинком, що є спільною частковою власністю, не було, дозволу на володіння та користування своїми ѕ частинами будинку вона- ОСОБА_1 не надавала, тому, проживаючи в будинку без дозволу позивача, ОСОБА_3 порушує її конституційне право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити та ОСОБА_3 виселити із спірного житлового будинку.

В судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Долучила до справи додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що зверталась до органів поліції з заявою, у якій просила вжити заходів до ОСОБА_3 , який самовільно зайняв житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що відповідач є чоловіком її померлої сестри ( ОСОБА_5 ). Вказує, що мирним шляхом сторони не можуть врегулювати питання, що ключа від будинку їй не надають, внаслідок чого одного разу вона з чоловіком приїхали і поставили свого замка. Частки співвласників в натурі не виділені.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що відповідач проживає у спірному будинку з дозволу його доньки ОСОБА_4 , яка є власником ј частини будинку, а до цього жив у будинку з дозволу інших родичів, яким належав будинок. Перешкод ОСОБА_1 у користуванні її майном він- ОСОБА_3 не чинить та не заперечує проти її проживання у будинку. Оскільки проживає у будинку він із дозволу співвласника, тому говорити про незаконність проживання не можна. В задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, подавши суду письмові пояснення, де вона зазначила, що позов не визнає, є власником ј частини житлового будинку. В 2010 році з дозволу власниці будинку ОСОБА_6 її ( ОСОБА_4 ) батько ОСОБА_3 поселився проживати у вказаному житловому будинку…, а на даний час батько проживає в будинку з дозволу ОСОБА_4 .

Допитаний у якості свідка чоловік позивача ОСОБА_7 в суді показав, що його дружині та йому з боку ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні майном житловим будинком по АДРЕСА_1 . На даний момент не вирішено питання поділу спадщини між ОСОБА_1 та її племінницею. Вони з дружиною поставили свій замок в будинку, оскільки не могли до нього потрапити. Домовитись про добровільний поділ будинку не вдалось.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

В силу ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або

використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились

безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути

зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 є власником ј частини вказаного житлового будинку.

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2018 року (серія ННР № 156236) ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_6 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2018 року (серія ННР № 156237) також після смерті ОСОБА_6 успадкували як спадкоємці за законом по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (кожна по ј частині).

Таким чином, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139078604 від 25 вересня 2018 року, ОСОБА_1 на підставі спільної часткової власності належить ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 .

У спірному житловому будинку проживає ОСОБА_3 без реєстрації, однак з дозволу його доньки ОСОБА_4 , про що остання зазначила у своєму письмовому поясненні, направленому на адресу суду, а також вказаний факт підтверджується даними матеріалів № 835 за зверненням ОСОБА_1 .

Як вбачається із змісту матеріалів № 835 за зверненням ОСОБА_1 , остання 10 липня 2019 року звернулась до Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області з повідомленням про те, що ОСОБА_3 самовільно зайняв житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаного звернення ОСОБА_1 було надано відповідь № К-17 від 30 липня 2020 року, згідно з якою при спілкуванні по телефону із ОСОБА_4 остання повідомила, що дозволила проживати своєму батькові ОСОБА_3 на її частці господарства в АДРЕСА_1 . За результатами розгляду звернення в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки адміністративного та кримінального правопорушення.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з того, що відповідач проживає у спірному житлі як член сім`ї ОСОБА_4 (яка є власником ј житлового будинку) з її дозволу, тобто він має право на користування її часткою у житловому будинку на законних підставах.

Той факт, що частки співвласників будинку не виділені в натурі, не позбавляє співвласника права користування своєю власністю у передбаченому законом порядку.

Судом з`ясовувалось в судовому засіданні питання виділення в натурі часток співвласників та роз`яснювалось це право, на що позивач надала відповідь про те, що питанням поділу будинку обіцяла зайнятись інша сторона, тому вона- ОСОБА_1 звернулась до суду саме з таким позовом.

На думку суду, оскільки частки сторін не виділені в натурі та не встановлено порядок користування ними неможливо встановити, чи створює відповідач перешкоди позивачу у користуванні належною їй частиною житлового будинку.

За таких обставин, позивачу слід обрати правильний спосіб захисту її права (у разі його порушення).

Посилання позивача на створення їй відповідачем перешкод у користуванні належною їй частиною житлового будинку свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, окільки належних та допустимих доказів створення таких перешкод позивачем не надано.

Зміст пояснень позивача та показань свідка ОСОБА_8 свідчить про існування конфлікту між сторонами та відсутність домовленості щодо користування житловим будинком, що не є підставою для виселення члена сім`ї співвласника житла.

Зважаючи на викладене, встановлені обставини та наведені норми законодавства, суд не вбачає передбачених законом підстав для виселення відповідача, незаконність користування яким належною ОСОБА_4 частиною житлового будинку в суді не доведена.

Керуючись ст. ст. 77, 78, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України; ст. ст. 316, 317, 356, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та володінні майном шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )
Відповідач:ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серія НОМЕР_2 )
Третя особа на стороні відповідача:ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 )

Повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року.

Суддя О.М. Бабій