Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2020 Справа №607/8224/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

-головуючого судді Сташків Н.М.,

-за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

-у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 15 січня 2020 року, в розмірі 19000 доларів США. В обгрунтування позову зазначено, що за умовами зазначеного договору відповідач позичив у позивача 19000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 травня 2020 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач надав власноручну розписку, в якій зазначено розмір отриманих у позику коштів та строк їх повернення. Однак, у зазначений строк відповідач боргу не повернув, уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді від 21 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 год. 15 хв. 22 червня 2020 року.

Ухвалою судді від 21 травня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у справі та накладено арешт на зареєстровану за ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02%001:1789, розташовану в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно неї, проводити її реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати її відчуження будь-яким способом.

У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання 22 червня 2020 року на 15 год. 15 хв. підготовче судове засідання відкладено на 21 липня 2020 року на 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у справі, накладено арешт на зареєстровані за ОСОБА_2 автомобілі TOYOTA COROLLA, 1998 року випуску, і RENAULT KANGOO, 2005 року випуску, та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно них, проводити їх реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати їх відчуження будь-яким способом.

Ухвалою суду від 21 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 02 вересня 2020 року о 10 год. 20 хв.

02 вересня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк О.Д. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

15 січня 2020 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 19000 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 15 травня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики.

Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

15 травня 2020 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення ОСОБА_1 позики, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, ОСОБА_2 боргу не повернув.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк.

Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач ОСОБА_2 як позичальник свого обов`язку повернути позивачу ОСОБА_1 як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 19000 доларів США на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору позики.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 шляхом стягнення в його користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 15 січня 2020 року, в розмірі 19000 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення 524 493,10 грн. (19000*27,6049).

У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають понесені судові витрати, а саме 5038,02 грн. судового збору.

Разом із тим, позивачем не доведено факту понесення ним витрат на професійну правову допомогу в розмірі 12612 грн.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року №199/2648/15, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової (правничної) допомоги від 118 травня 2020 року.

Згідно з п. 3.4 зазначеного договору клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката не пізніше 30 календарних днів з дня складення акта про прийняття-передачі наданих послуг.

Однак, позивачем не подано до суду ні вказаного акту про прийняття-передачі наданих послуг, ні будь-яких платіжних квитанцій, чеків, тощо.

Таким чином, окрім попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та договору про надання правової допомоги, позивачем не подано до суду підтвердження понесення ним судових витрат на правову допомогу.

З урахуванням зазначеного підстави для стягнення 12612 грн. витрат на професійну правову допомогу, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 141, 263 - 265, 273, 281 - 284, 288, 289, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 січня 2020 року у розмірі 19000 доларів США, що еквівалентно станом на день винесення рішення 524 493 (п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто три) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 5038,02 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяН. М. Сташків