ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1071/20 Справа № 175/5119/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що 23 серпня 2013 року державним нотаріусом третьої Державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Хілько Л.А. за №2-1142 посвідчено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було підписано власником ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що починаючи з вересня 2011 року ОСОБА_1 постійно приїжджала та відвідувала її, допомагала сплачувати обов`язкові комунальні платежі та неодноразово зазначала про можливість догляду за нею з метою отримання спадку після її смерті. Вказує, що підставами для визнання недійсним договору дарування стало те, що вона помилялася щодо правової природи договору, так як зважала, що підписує договір довічного утримання. На даний час та після підписання договору дарування ОСОБА_1 неодноразово погрожувала виселити її з квартири та категорично відмовляється доглядати за нею, а вона хворіє і потребує сторонньої допомоги. Вона бажала подарувати спірну квартиру в обмін на зобов`язання ОСОБА_1 доглядати за нею, оскільки, остання до укладення спірного договору дарування обіцяла надавати їй матеріальну допомогу, та зобов`язувалась після укладання договору доглядати її до кінця життя, оскільки, вона потребує стороннього догляду, як літня та хвора людина. Уклавши договір дарування з ОСОБА_1 , яким розпорядилась своєю квартирою, позивач вказує, що бажала отримувати допомогу від ОСОБА_1 і надалі, довічно. Вважала, що спірний договір дарування встановлює обов`язок ОСОБА_1 надавати їй допомогу, а тому відповідно до ч.2 ст. 717 ЦК України, спірний договір не є договором дарування, оскільки фактично встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника дії майнового характеру. Позивач звертає увагу суду, що укладаючи оскаржуваний договір дарування, мала на меті те, що вона залишиться проживати у своїй квартирі, а також те, що ОСОБА_1 буде за нею довічно доглядати. Також ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 викрала у неї всі документи на квартиру, паспорт та ідентифікаційний податковий код. На підставі заяви до органів міліції в жовтні 2015 року ОСОБА_1 повернула їй паспорт, однак документи на квартиру не повернуті. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між нею та ОСОБА_1 , посвідчений Державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за №2-1142.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за №2-1142 недійсним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 07 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи порушення судом норм матеріального та процесуального права.

18 лютого 2019 року позивач ОСОБА_2 померла (а.с.185).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2020 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 та Новоолександрівську сільську раду Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року залучено правонаступника померлого позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

23 серпня 2013 року вказаний договір дарування було посвідчено державним нотаріусом третьої Державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Хілько Л.А. за №2-1142.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1995 року, вказана квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 36).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач зазначала, що вона бажала подарувати спірну квартиру в обмін на зобов`язання ОСОБА_1 доглядати за нею, оскільки, остання до укладення спірного договору дарування обіцяла надавати їй матеріальну допомогу, та зобов`язувалась після укладання договору доглядати її до кінця життя, оскільки, вона потребує стороннього догляду, як літня та хвора людина. Уклавши договір дарування з ОСОБА_1 , яким розпорядилась своєю квартирою, позивач вказує, що бажала отримувати допомогу від ОСОБА_1 і надалі, довічно, укладаючи оскаржуваний договір дарування, мала на меті те, що ОСОБА_1 буде за нею довічно доглядати (а.с.3, 4, 58, 59).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, рішення у справі було ухвалено у заочному порядку, без участі відповідача ОСОБА_1 , яка звертала свою увагу на вказане у своїй апеляційній скарзі, а тому повністю погодитися з висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на обман або помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203, 229 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17.

З матеріалів справи вбачається 09 серпня 2013 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, що належатимуть їй ОСОБА_1 (а.с.182).

23 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

23 серпня 2013 року вказаний договір дарування було посвідчено державним нотаріусом третьої Державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Хілько Л.А. за №2-1142.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1995 року, вказана квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 померла (а.с.185).

Встановлено, на момент укладення оскаржуваного договору дарування від 23 серпня 2013 року позивач ОСОБА_2 була самотньою людиною похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіла.

Позивач ОСОБА_2 після укладення оспорюваного договору дарування квартири 23 серпня 2013 року була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31, 35, 189).

Зазначена квартира була єдиним житлом позивача ОСОБА_2 на момент укладення оскаржуваного договору дарування квартири.

09 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання (догляду), згідно якого відчужувач ОСОБА_2 передала у власність набувачу ОСОБА_3 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобовязувалася забезпечити відчужувачу утримання та догляд довічно на умовах цього договору (а.с.158, 159).

Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 18 жовтня 2019 року зверталася до Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, та постановою завідувача Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 жовтня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с. 173, 192).

Отже, матеріалами справи підтверджується відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування за життя дарувальником ОСОБА_2 обдаровуваному ОСОБА_1 та продовження проживання дарувальника ОСОБА_2 в спірній квартирі після укладення договору дарування до дня смерті останньої.

Таким чином, встановивши вказані обставини у справі, враховуючи вік позивача, наявність за життя у ОСОБА_2 спірного житла, як єдиного, а також відсутність фактичної передачі квартири за оспорюваним договором обдарованому відповідачу ОСОБА_1 та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування, вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про визнання недійсним оспорюваного договору дарування підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для визнання договору дарування квартири недійсним є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на сплив позовної давності є безпідставними, оскільки спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування, та позивач за життя ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами про визнання договору дарування недійсним, а не про його розірвання.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року скасувати та ухвали нове рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання договору дарування недійсним скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири від 23 серпня 2013 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , посвідчений Державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за №2-1142 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді