Справа № 489/308/20
Номер провадження 2/489/1290/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законного представника відповідачів ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_5 (далі-позивач) до неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа - виконавчий комітет Миколаївської міської ради як Орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії

встановив

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є наймачем квартири, в якій також зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3 , але ніколи в ній не проживали.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 .

Законний представник неповнолітніх відповідачів подала відзив на позовну заяву, в якому посилалась на те, що діти неповнолітні та проживають з батьками тому це поважні причини непроживання в квартирі понад встановлений законом шестимісячний строк.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 19.03.03-25/І/168/20 від 15.01.2020 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з відповідями з відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області від 30.01.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2019 року квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована.

Відповідно до Акту про не проживання від 23.01.2020 р., складеному сусідами позивача та посвідченому головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чкалова 215 В» за адресою: АДРЕСА_1 , про те що неповнолітні діти ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за вказаною адресою не проживають з 2002 року.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Судом на підставі наданих доказів, пояснень свідка встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживали, до квартири не вселялися. Їх мати була зареєстрована до ІНФОРМАЦІЯ_5 і проживала у вказаній квартирі до їх народження.

Також судом встановлено, що відповідачів було зареєстровано у квартирі без повідомлення та згоди позивача, оскільки вони є неповнолітніми дітьми наймача ОСОБА_3 . Фактично ОСОБА_3 та її неповнолітні діти проживали в будинку по АДРЕСА_3 , частина якого, відповідно до данних реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності батькові дітей ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Таким чином ЖК УРСР поділяє користувачів житлом на три категорії: 1. наймач або наймачі; 2. члени сім`ї наймача, до яких відносять дружину наймача, дітей і батьків наймача; 3. інші особи, які вселилися за згодою наймача та членів сім`ї, які з ним проживають.

Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Суд виходить з того, що право на проживання або користування житлом виникає у наймача або членів його сім`ї або інших осіб з моменту вселення у квартиру на законних підставах.

У відзиві законний представник відповідачів вказує, що підлягає застосуванню п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР, за яким жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Суд не погоджується із такою позицією, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діти не влаштовувались до родичів на виховання, а проживали разом з матір`ю в будинку, який належить їх батькові на праві спільної часткової власності.

Суд враховує, посилання законного представника на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду, однак правовідносини не є тотожними, оскільки у справі яка розглядається відповідачі не вселялися до квартири і ніколи в ній не проживали, а проживали в батька.

Натомість, позивач вказує на те, що наявність реєстрації дітей створює перешкоди в отриманні житлових пільг та субсидій, перешкоди в реєстрації його доньки ОСОБА_10 , яка допомагає йому в оплаті комунальних послуг, оскільки він є людиною похилого віку, пенсіонером і не може один нести тягар сплати комунальних послуг.

Також позивач вказує, що наявність зареєстрованих дітей створює перешкоди у приватизації квартири.

З матеріалів справи та показів свідка вбачається, що до 2002 року у квартирі проживали позивач, його дружина ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_3 , народила шестерих дітей та без згоди позивача зареєструвала їх у квартирі, хоча фактично діти проживали у батька дітей в будинку, який належить йому на праві спільної часткової власності (а. с. 55-56).

У випадку приватизації житла, будуть враховані особи, які зареєстровані в квартирі і частка на яку зможе претендувати позивач істотно зменшиться.

За таких обставин, порушені права позивача підлягають захисту.

Суд вважає, що реєстрація і право користування житлом не є тотожними (постанова ВСУ від 30 січня 2013 року № 6-125цс12). Право користування житом виникає з моменту вселення на законних підставах. Відповідачі у квартиру не вселялись, тому не набули права користування. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підставою для зняття з реєстрації є судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме визнання відповідачів такими, що втратили право користування є допустимим і може бути застосовано.

Враховуючи те, що відповідачі до квартири не вселялися, проживали в будинку який належить їх батьку на праві спільної часткової власності, тобто набули право користування іншим житлом, суд вважає, що існують підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою.

Позовні вимоги про зобов`язання Департаменту з надання адміністративних послуг знати відповідачів з реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав з боку цього відповідача. Підставою для зняття з реєстрації відповідачів є або їх заява або рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням та у випадку відмови у знятті з реєстрації у позивача виникне право на захист в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неповнолітніх дітей ОСОБА_3 :ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про зобов`язання Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.08.2020.

Суддя В. В. Кокорєв