Справа № 461/3570/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1707/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що як власник майна відповідач має змогу вчиняти юридично значимі дії щодо спірного майна. Відтак, саме з метою унеможливлення подальшого відчуження приміщень горища, що є предметом спору, з метою забезпечення реального виконання рішення суду щодо скасування реєстраційних рішень, записів, та унеможливлення порушення прав третіх осіб, які можуть придбати (отримати) спірне майно позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення її позову, оскільки вважає, що саме такі способи забезпечення, шо висловлені в заяві є ефективним захистом її інтересів у випадку задоволення позову і лише такий спосіб захисту сприятиме безперешкодному поновленню порушених прав. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

З виділених матеріалів справи убачається, що в травні 2020 року ОСОБА_1 , одночасно із пред`явлення позову до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення та припинення права власності, подала заяву про забезпечення позову. Просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та заборони йому вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири до вирішення справи по суті та вступу рішення в закону силу. В обґрунтування поданої заяви поклилася на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь ОСОБА_3 з"явився запис про право власності на приміщення горища будинку АДРЕСА_1 , згоду на що ОСОБА_1 не надавала. Вважає, що існує загроза ефективному захисту її прав та інтересів або невиконання рішення суду, оскільки є проектна документація ОСОБА_5 на основі якої останній проводить будівельні роботи в спірному майні.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства убачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів намірів відповідача безпідставно позбавити позивача права власності, або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Доводи заявника зводяться фактично до обгрунтування позовних вимог, а не до мотивування необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не вказано відомостей що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, проте позивач ставить під сумнів законність набуття такого права відповідачем.

Як власник майна відповідач має змогу вчиняти юридично значимі дії щодо спірного майна, тому існує загроза щодо відчуження даного нерухомого майна, а оскільки таке є предметом спору у цій справі, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач - накладення арешту на квартиру, відповідає заявленим позовним вимогам та положенням ЦПК України.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову не звернув на вказане уваги, та не навів переконливих доводів щодо відсутності реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно не призведе до обмеження його права володіння та користування зазначеним майном, а лише тимчасово унеможливить розпорядження ним.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майнно, що є предметом спору у даній справі, є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

У зв`язку із накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , немає підстав для задоволення заяви в частині заборони відповідачем розпоряджатися вказаним майном.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 );

Боржник: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ).

В решті заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:18.09.2020

Головуючий

Судді