Дата документу 03.09.2020 Справа № 336/473/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/473/19Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Пр. № 22-ц/807/2011/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 28.10.2008 року станом на 30.09.2018 року у розмірі 39314,94 грн., яка складається з: 744,32 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 32460,38 грн. заборгованості за відсотками, 4000,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1860,24 грн. - штрафу (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1921,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Галущенко Ю.А. (а.с. 28).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 32) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року (а.с. 37-39) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.10.2008 року у розмірі 39314,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 52-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача судовий збір у розмірі 2881,50 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 59).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 04 червня 2020 року (а.с. 64), справу призначено до апеляційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 95).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк надав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 69-87).

Відповідач через свого представника подав апеляційному суду відповідь на відзив Банку у цій справі (а.с. 89-94).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року (а.с. 99).

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України вказаного Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 11, 509, 526, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 353, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 28.10.2008 р. між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 28.10.2008 року (ст. 634 ЦК України - договір приєднання), за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з відсотковою ставкою за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, про що надано копію анкети-заяви позичальника № б/н, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», умови та правила надання банківських послуг.

Згідно із випискою по особовому рахунку позичальника (а.с.5-7) станом на 30.09.2018 року у відповідача наявна заборгованість, нарахована Банком, у розмірі 39314,94 грн., яка складається з: 744,32 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 32460,38 грн. - заборгованості за відсотками, 4000,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1860,24 грн. штрафу (процентна складова).

Доказів про погашення суми боргу, на спростування розрахунків позивача станом на час розгляду справи відповідач не надав. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.

Як встановлено ст. ст. 509, 526 ЦК України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання);у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема,сплата неустойки,що передбачено ст. 549 ЦК України.

Ст.ст. 1049, 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику(грошові кошти)у такій самій сумі, у строк та в порядку, встановленому договору; якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Проте, вирішуючи питання про розмір та складові заборгованості, суд першої інстанції допустився помилки, так як:

- не перевірив строк дії договору, що відповідає строку дії карки, та, відповідно, не врахував останній - до 30.11.2015 року (11/15 - довідка Банк а.с. 85, яка була додана Банком до його відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі);

- також не врахував вимог ст. 61 Конституції України щодо недопустимості одночасного стягнення з відповідача на користь Банку пені та штрафів (останні нараховуються Банком при подачі позову та, відповідно, заявлені в межах строку позовної давності), які нараховані за однакові порушення.

Так, з урахуванням строку дії договору (картки) Банк мав право на нарахування відповідачу заборгованості за вищезазначеним договором лише станом на 30.11.2015 року і лише у розмірі 2543,32 грн., яка складається з: 744,32 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 1199,00 грн. - заборгованості за відсотками, 600,00 грн. - заборгованості за пенею (розрахунок Банку а.с. 7).

Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, пені після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки - 30.11.2015 року і по станом на 30.09.2018 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог а.с. 2) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Проте, встановлено, що остання проплата у сумі 100,00 грн. відповідачем заборгованості мала місце ще у жовтні 2014 року (а.с. 7), Банк звернувся до суду першої інстанції у цій справі з позовом для стягнення заборгованості станом на 30.11.2015 року лише 23.01.2019 року (відмітка суду на позові а.с. 1), тобто, навіть, поза межами однорічного (спеціального) строку позовної давності для стягнення заборгованості у вигляді пені і поза межами трирічного (загального) строку позовної давності для стягнення заборгованості у вигляді тіла кредиту та відсотків з дати закінчення строку договору та, відповідно, строку для повного погашення кредиту - 30.11.2015 року.

Відповідач в особі свого представника у цій справі у своїй апеляційній скарзі просив застосувати позовну давність (а.с. 53 зворот).

В силу вимог ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що дана справа розглядалась судом першої інстанції в спрощеному порядку без виклику (повідомлення) учасників цієї справи (ухвала суду першої інстанції а.с. 32).

Проте, у матеріалах цієї справи відсутній доказ того, що відповідач ОСОБА_1 взагалі отримував копію позову Банку та ухвали суду першої інстанції від 08.04.2019 року про відкриття провадження у цій справі. Оскільки, встановлено, що конверт на ім`я ОСОБА_1 з останніми повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення (а.с. 34-35).

Відповідно, ОСОБА_1 не був обізнаний про розгляд цієї справи судом першої інстанції та, відповідно, з незалежних від нього причин не міг подати суду першої інстанції відзив на вищезазначену позовну заяву Банку у цій справі, у тому числі із заявою про застосування позовної давності, під час розгляду цієї справи судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, та у тому числі у встановлений судом першої інстанції строк - 5 днів з дня вручення йому копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі.

Матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів того, що загальний та спеціальний строки позовної давності для стягнення заборгованості за вищезазначеним договором були змінені за згодою сторін - Банку та відповідача.

За таких обставин, заява відповідача про застосування позовної давності, може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на підставі ст. 367 ч. 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Та відповідно, апеляційний суд має відмовити у задоволенні позовних вимог Банку у цій справі до відповідача про стягнення заборгованості за вищезазначеним договором станом на 30.11.2015 року у розмірі 2543,32 грн., яка складається з: 744,32 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 1199,00 грн. - заборгованості за відсотками, 600,00 грн. - заборгованості за пенею, у зв`язку із спливом строку позовної давності для стягнення останньої, про застосування якої у цій справі просив відповідач в особі свого представника.

Разом із тим, в іншій частині доводи відповідача є такими, що ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19, не міг бути застосований судом першої інстанції у цій справі.

Оскільки, Банком до позову у цій справі було додано довідку про умови кредитування від 28.10.2008 року з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо, з якими відповідач погодився у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо.

Тому, суд першої інстанції правильно виходив у цій справі з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дав згоду, підписавши вищезазначену анкету - заяву (а.с. 8) та довідку про умови кредитування (а.с.9).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія а.с. 22 зворот).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача частково при вищевикладених обставинах:

- Банк не має на стягнення з відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій;

- і, навпаки, відповідач має право на компенсацію за рахунок Банку судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги 2881,50 грн. (а.с. 55).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом у вигляді судового збору 2881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.