Ухвала

Іменем України

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 712/3420/19

провадження № 61-8008ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2019 року у складі судді: Романенко В. А., та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 55 «Лісовий куточок» Черкаської міської ради, третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 55 «Лісовий куточок» Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді інструктора із фізкультури дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Лісовий куточок» Черкаської міської ради (далі - ДНЗ «Лісовий куточок»). Наказом завідувача дошкільного навчального закладу від 16 січня 2019 року № 23 їй було оголошено догану за невиконання посадових обов`язків. Наказом завідувача дошкільним навчальним закладом від 24 січня 2019 року № 16 позивача було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП. ОСОБА_1 вважала необґрунтованими зазначені в наказі № 23 від 16 січня 2019 року підстави для застосування дисциплінарного стягнення. Про факт притягнення до дисциплінарної відповідальності вона дізналась лише після звільнення. Вважала незаконним також наказ від 24 січня 2019 року № 16 про її звільнення, оскільки на робочому місці була відсутня з поважних підстав.

ОСОБА_1 просила: визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до суду; визнати протиправними наказ № 23 від 16 січня 2019 року про застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді оголошення догани; визнати протиправним наказ № 16 від 24 січня 2019 року про звільнення з роботи; поновити її на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2019 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інструктора з фізкультури ДНЗ «Лісовий куточок». Стягнуто з ДНЗ «Лісовий куточок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 січня 2019 року по 05 грудня 2019 року у розмірі 49 178,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У частині поновлення на роботі рішення суду звернуто до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що роботодавець застосував до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани із додержанням статей 147-149 КЗпП України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним наказ ДНЗ «Лісовий куточок» № 23 від 16 січня 2019 року про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у виді догани не підлягають до задоволення. В частині позовних вимог про поновлення на роботі, суд зробив висновок, що в діях позивача порушень трудових обов`язків, які б носили систематичний характер та були б підставою для застосування пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП. ОСОБА_1 не пропустила строки звернення до суду. Суд виходив із того, що ДНЗ «Лісовий куточок» складено акт від 24 січня 2019 року № 3 про те, що інструктор з фізкультури ОСОБА_1 ознайомилася з наказом від 24 січня 2019 року № 16 «Про звільнення ОСОБА_1 » та відмовилася від поставлення підпису про ознайомлення з ним. Відповідно до акту від 24 січня 2019 року № 4 інструктор з фізкультури ОСОБА_1 отримала трудову книжку та відмовилася від поставлення підпису в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувався факт ознайомлення її з наказом про звільнення, та наказ про звільнення їй не вручався. В судовому засіданні не встановлено факту вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення та не встановлено день видачі трудової книжки, суд зробив висновок, що ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою в строки встановлені КЗпП.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ДНЗ «Лісовий куточок» задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2019 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що статтею 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Для встановлення початку перебігу такого строку визначальним є момент, коли працівнику було вручено копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Суд виходив зі того, що ОСОБА_1 було видано трудову книжку в день звільнення 24 січня 2019 року, проте вона відмовилася ставити свій підпис в Книзі обліку руху трудових книжок, що підтверджується актом від 24 січня 2019 року. Факт отримання трудової книжки сторони в судовому засіданні не оспорювали. Строк звернення до суду закінчився 25 лютого 2019 року. Позов подано до суду 13 березня 2019 року. В обґрунтування пропуску місячного строку ОСОБА_1 посилалась на суттєве погіршення стану здоров`я і проходження амбулаторного лікування, на підтвердження чого надала довідку від 19 лютого 2019 року приватного лікаря ОСОБА_2 про призначення медикаментів для лікування та записи цього лікаря від 21 лютого 2019 року і 26 лютого 2019 року про проходження лікування. Суд виходив із того, що з 25 лютого 2019 року по 13 березня 2019 року ОСОБА_3 лікування проходила 1 день. Проте проходження амбулаторного лікування 1 день не пов`язано із непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили подати позов. Тому висновок суду першої інстанції про подачу позовної заяви в передбачений законом строки помилковий. Апеляційний суд при скасуванні рішення суду першої інстанції урахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 760/7793/16-ц (провадження № 61-4415св19) та в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16.

ОСОБА_1 13 травня 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; уточнити клопотання касаційної скарги. Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 05 червня 2020 року ці недоліки було усунуто та надано заяву, де указано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). У заяві ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 396/1560/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, щодо вирішенні питання щодо помилковості висновку суду першої інстанції щодо поновлення строку на оскарження звільнення, суд апеляційної інстанції посилається на постанову Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, де, водночас, зазначається про те, що у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк, тривала хвороба свідчить про поважність причин пропуску такого строку. ОСОБА_1 зазначає, що факт її хвороби у період строку, встановленого для оскарження рішення роботодавця, підтверджено довідкою лікаря, що знаходиться у матеріалах справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 наказом № 148 від 29 жовтня 2018 року призначено на посаду інструктора з фізкультури ДНЗ «Лісовий куточок». Наказом № 23 від 16 січня 2019 року застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани.

24 січня 2019 року ОСОБА_1 наказом № 16 звільнено з роботи за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї Правилами трудового розпорядку згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП. Підставою для звернення стало відсутність на робочому місці 16 січня 2019 року з 13:25 год до 15:30 год та 18 січня 2019 року з 14:20 год до 15:30 год без поважних причин, а також неналежне виконання пунктів 2.6, 2.7 посадової інструкції. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 поновлена на роботі і звільнена з роботи за власним бажанням.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП).

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що «статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду)».

Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зроблено висновок, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 490/9707/14-ц (провадження № 61-256св17) зроблено висновок, що «у статті 234 КЗпП не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами».

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 було видано трудову книжку в день звільнення 24 січня 2019 року, проте вона відмовилася ставити свій підпис в Книзі обліку руху трудових книжок, що підтверджується актом від 24 січня 2019 року. Факт отримання трудової книжки сторони в судовому засіданні не оспорювали. Строк звернення до суду закінчився 25 лютого 2019 року. Позов подано до суду 13 березня 2019 року. В цей час ОСОБА_1 лікування проходила 1 день. Проте проходження амбулаторного лікування 1 день не пов`язано із непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили подати позов.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції у відповідній частині та відмовив в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 396/1560/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17 є необґрунтованим, оскільки указані висновки зроблено за інших фактичних обставин. Посилання на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до цього висновку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 55 «Лісовий куточок» Черкаської міської ради, третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков