Єдиний номер справи 478/902/18
Провадження 22-ц812/1575/20 Головуючий по 1 інстанції Гапоненко Н.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Шаманська Н.О., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2020р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У червні 2018р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 110563,04 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 29 липня 2011р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останньому 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 28 лютого 2018р. згідно розрахунку за виданим кредитом відповідач має 110563,04 грн. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіла кредиту) 9524,15 грн., проценти за користування кредитом з 29 липня 2011р. по 30 липня 2017р. 101038,89 грн.

Посилаючись на неналежне виконанням відповідачем умов договору, позивач просив стягнути з нього вказану заборгованість.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2020р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1419,06 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 29 липня 2011р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.10561 ЦК розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2011р. між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За розрахунком позивача станом на 28 лютого 2018р. внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідач має 110563,04 грн. заборгованості, яка складається із основної заборгованості (тіла кредиту) 9524,15 грн., проценти за користування кредитом з 29 липня 2011р. по 30 липня 2017р. 101038,89 грн.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), який підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК) сама по собі відсутність в кредитному договорі вказівки про строк повернення кредиту не є підставою для відмови в задоволенні вимого кредитодавця про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, оскільки за змістом ч.2 ст.530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

За даними особового рахунку відповідач з початку виникнення спірних правовідносин, а саме з 29 липня 2011р. загалом від банку отримав 22744,08 грн., а повернув 21125 грн.

Таким чином, у зв`язку із доведеністю факту неналежного виконання зобов`язань відповідачем по кредитному договору, наявні підстави для стягнення 1619,08 грн. (22744,08 грн. - 21125 грн.) основної заборгованості (тіло кредиту).

Оскільки суд помилково виходив із іншої суми заборгованості 1419,06 грн. (22484,08 грн. 21065,02 грн.), то рішення суду в цій частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні.

Також встановлено, що розмір процентів за користування кредитом у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, ОСОБА_1 не підписував, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, так як позивачем не доведено належними доказами наявності домовленості щодо сплати процентів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ч.13 ст.141 ЦПК) для зміни судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2020р. в частині вимог про стягнення основної заборгованості (тіла кредиту) та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1619,08 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 29 липня 2011р. та 64,31 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст виготовлено 17 вересня 2020р.

Головуючий: Судді: