Справа № 484/1717/20 Головуючий у 1-й інстанції Хемич О.Б.
Провадження № 22ц/812/1543/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Коломієць В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Хемич О.Б. у місті Первомайську Миколаївської області о 8 год.55 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

1 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 14 557 грн. 64 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 25 травня 2017 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти з встановленим лімітом в 5 000 грн., у визначені строки не погашала суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості, заборгованості за простроченими відсотками і штрафних санкцій.

В заяві від 13 липня 2020 року відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 10 628 грн. 65 коп. заборгованості за кредитним договором станом на 21 квітня 2020 року та 1 534 грн. 69 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, як такого, що суперечить закону.

За такого, посилався на те, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але при підписанні анкети-заяви 25 травня 2017 року з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, та інших штрафних санкцій, в тому числі за порушення термінів повернення кредиту, а за такого, підстави для їх стягнення відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у позові прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом та штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафом, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, та ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем анкетою-заявою.

Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, які доступні для ознайомлення на сайті банку, а також у паперовому вигляді у будь-якому відділенні банку, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення прострочених процентів та штрафів, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства, а також не враховано право позивача на стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ.

Посилався на заборону Законом України «Про банки та банківську діяльність» видачі безпроцентних кредитів.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 9 вересня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2017 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду платіжної картки (а.с.19).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався. Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом 25 травня 2017 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 5 000 грн., з його збільшенням до 11 000 грн. 9 листопада 2017 року, та зведенням його розміру до 0,00 грн. 31 грудня 2019 року (а.с.17).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії платіжної картки, яка була надана позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 25 травня 2017 року і до лютого 2021 року (а.с.18).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.19,20,21-72).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.21-72), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.20), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.

Незважаючи на вищевказані обставини, банком станом на 21 квітня 2019 року розрахована заборгованість відповідача на загальну суму 14 557 грн. 64 коп., з яких: 10 608 грн. 65 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 759 грн. 58 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 500 грн. фіксована частина штрафу та 669 грн. 41 коп. процентна складова штрафу (а.с.1-5).

З розрахунку (а.с. 7-13) вбачається, що заборгованість за кредитом розрахована банком із застосуванням процентів за користування кредитом та простроченим кредитом у щомісячному розмірі 3,5 % у період з підписання заяви-анкети і до 30 червня 2019 року, з наступним застосування трьох різних ставок в розмірі 3,5% процентної ставки, 7% процентної ставки при порушенні умов кредитування, 84% річних (7% на місяць) процентної ставки на прострочений кредит у період з 1 липня 2019 року по 21 квітня 2020 року, незважаючи на те, що у заяві позичальника, яка нею підписана 25 травня 2017 року, відсоткові ставки не зазначені, а застосування штрафів не передбачено.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послу із змінами, що відбулись після підписання позичальником анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, та простроченням їх сплати, а штрафів, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення таких складових як процентів за користування кредитом, які були включені до тіла кредиту та суттєво вплинули на розрахунок, прострочених відсотків та штрафу, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банку.

У відповідності до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті визнання позову відповідачем, в тому числі у зв`язку з неможливістю ідентифікувати особу, яка подала таку заяву та неможливістю здійснити роз`яснення наслідків подачі такої заяви.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки та підвищеної процентної ставки за прострочені вимоги, які суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту, внаслідок погашення відсотків за рахунок кредиту на суму 8 066 грн 28 коп., та включення цієї суми до заборгованості за кредитом, яка зазначена банком як прострочене тіло кредиту, та стягнення штрафних санкцій

За такого, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення прострочених відсотків за користування кредитом та штрафів, суд правильно відмовив у стягненні такої заборгованості.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Щодо іншої частини судового рішення про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, то воно в цій частині не оскаржено, а тому колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряється.

Посилання представника позивача на його право стягувати з позичальника процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, є безпідставними, так як судом першої інстанції справа розглянута виключно в межах заявлених позовних вимог, які банк обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору, і тому у нього (суду) не було підстав для виходу за межі заявлених позивачем вимог, оскільки кожний учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України). Не має таких підстав і у суду апеляційної інстанції, який не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

В.В. Коломієць