ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/327/20

Головуючий у першій інстанції - Луговець О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1079/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2020 року (місце ухвалення - м. Борзна, дата складання повного тексту - 09.07.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів. В обгрунтування позову посилався на те, що рішенням суду від 22.04.2019 з позивача було стягнуто на користь відповідча аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. В позові позивач посилається, що працював логістом ТОВ «ІДС АКВА СЕРВІС», де отримував заробітну плату близько 12 000,00 грн, проте в силу сімейних обставин був змушений звільнитись, та з 17.07.2019 перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, отримує відповідні виплати, які є єдиним джерелом його доходів.

На даний час позивач проживає разом з батьками, які є непрацездатними, оскільки досягли пенсійного віку, офіційно не працює, не займається підприємницькою діяльністю, ніяких інших доходів не має. В квітні 2020 року закінчується термін перебування на обліку в центрі зайнятості населення, виплати отримувати більше не буде, працевлаштуватися не зміг, оскільки були відсутні вакансії, або ж запропонована заробітна плата була такою, якої б не вистачало на сплату аліментів, оренду житла в м. Києві та забезпечення базових потреб позивача. На даний час сума аліментів складає більше половини доходів та є для позивача непосильною. Вважає, що погіршення матеріального стану, реєстрація в центрі зайнятості як безробітного, є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів та способу стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В позові ОСОБА_1 просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22.04.2019 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону, на стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Рішенням Борзнянського районного суду від 07.07.2020 у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що поданий позов є необґрунтованим, оскільки в даному випадку платник аліментів, а саме позивач ОСОБА_1 , може завляти вимогу лише про зменшення розміру твердої грошової суми стягнутої за судовим рішенням, проте сторона позивача в судовому засіданні наполягали саме на зміні способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу, та своїм правом на зміну предмету позову не скористались.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Борзнянського районного суду від 07.07.2020, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В обгрунтування скарги посилається, що висновок суду про те, що сторона позивача наполягала на зміні способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу є помилковим, оскільки предметом позову була зміна способу стягнення з твердої грошової суми на відсоток від частини від усіх доходів позивача та зміна розміру аліментів. Дані предмети позову було чітко висловлено позивачем в судовому засіданні та в самій позовній заяві, де спираючись на ч. 1 ст. 192 СК України просив змінити розмір аліментів, а точніше зменшити їх у зв`язку з неможливістю сплачувати визначену судом суму, спираючись на значне погіршення фінансового положення.

У скарзі заявник зазначає, що син сторін має 1-А групу інвалідності, проте відповідачкою не надано даказів у підтвердження понесених нею значних витрат пов`язаних з хворобою сина, крім того щодо реабілітації дитини посилається на надання безкоштовних реабілітаційних послуг дітям з інвалідністю.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 протягом 2019 року отримала заробітну плату розмір якої перевищує рівень середньої заробітної плати по Чернігівській області, крім того отримує на сина соціальну допомогу, як на дитину з інвалідністю.

Заявник у скарзі просить суд врахувати те, що він на даний час не працює, не перебуває на обліку в центрі зайнятості та не отримує жодних соціальних виплат, проте прагне працевлаштуватися та брати участь в утриманні сина, але на даний час не може сплачувати аліменти в сумі встановленій рішенням суду. Крім того, внаслідок значного погіршення матеріального становища з`явилась заборгованість по сплаті аліментів, яка постійно збільшується.

У скарзі ОСОБА_1 посилається на ст. 184 СК України, та зазначає, що сума коштів аліментів, на даний час, повинна складати 929,50 грн, а у випадку стягнення аліментів на підставі ст. 183 СК України сума коштів повинна складати 25 відсотків від доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, в будь-якому випадку сума аліментів складатиме 929,50 грн, але у випадку збільшення доходів позивача, сума коштів аліментів автоматично зростала б.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_2 - Бачигін К.В. просить рішення Борзнянського районного суду від 07.07.2020 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, у підтвердження обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 належних та допустимих доказів не надав, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Борзнянського районного суду від 22.04.2019 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

Згідно довідки Борзнянського районного відділу державної виконавчої служби від 17.04.2020, стягнення аліментів за період з 18.03.2019 по 01.04.2020 проводилолсь повністю, заборгованості по аліментам немає (а.с. 9).

З довідки Державного центру зайнятості Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 21.02.2020 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний у центрі зайнятості з 17.07.2019 (а.с. 7).

Матеріали справи місять довідку Виконавчого комітету Борзнянської міської ради від 16.04.2020 видану ОСОБА_1 , з якої вбачається, що разом з ним в АДРЕСА_1 , зареєстровані: мати - ОСОБА_5 , 1954 р.н., батько - ОСОБА_6 , 1951 р.н. (які є пенсіонерами (а.с. 42, 43)), брат - ОСОБА_7 , 1978 р.н. (а.с. 11).

Встановлено, що син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на «Д» обліку, потребує постійної реабілітації та лікування (а.с. 44, 45, 46).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що поданий позов є необґрунтованим, оскільки в даному випадку платник аліментів, а саме позивач ОСОБА_1 , може заявляти вимогу лише про зменшення розміру твердої грошової суми стягнутої за судовим рішенням, проте сторона позивача в судовому засіданні наполягали саме на зміні способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу, та своїм правом на зміну предмету позову не скористались.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до частини 3 статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Така правова позиція висловлена Верховним Судом і у постановах від 14 серпня 2019 року у справі N 524/7388/17, від 19 лютого 2020 року у справі N 194/629/17-ц та від 24 лютого 2020 року у справі N 539/3532/18.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що Сімейний кодекс України вказує на можливість змін способу стягнення аліментів лише на вимогу, одержувача, а не платника.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і ґрунтуються на вимогах закону.

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції не враховано обставини щодо наявності підстав для зменшення саме розміру стягнутих аліментів з врахуванням погіршення матеріального стану платника та отриманих доходів відповідачем, з врахуванням обґрунтування в позовній заяві як необхідності зміни способу стягнення та розміру аліментів, з врахуванням цих доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2ст. 83 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення та розміру аліментів, позивач, посилався на зміну майнового та сімейного стану, а саме відсутність роботи, закінчення терміну перебування на обліку у центрі зайнятості населенння та проживання з непрацездатними батьками, які досягли пенсійного віку, але просив суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі 3500 грн з індексацією відповідно до закону щомісячно до повноліття дитини.

При цьому, в обгрунтування наявності підстав заявленого позову посилався саме на зміну майнового стану, як це визначено у ч. 1 ст. 192 СК України.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, судом надана правова оцінка всім обставинам справи з врахуванням заявлених вимог та наданих доказів, тобто обставини зазначені в позові були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті ухваленого судом першої інстанції рішення, суд апеляційної виходить з наступного.

Зазначені обставини у своїй сукупності не свідчать про погіршення майнового стану позивача, у зв`язку з перебуванням його на обліку, як безробітного та його неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначеному судом розмірі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач, не зважаючи на положення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не зазначив обставини, які унеможливлюють ним сплату аліментів у визначеному розмірі та не послався на наявність доказів, які можуть підтвердити ці обставини.

Не надано таких даних і суду апеляційної інстанції, посилання в апеляційній скарзі, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено, витрачання значних коштів на лікування спільного сина, його реабілітацію та догляд, дієтичне харчування, проведення індивідуальних занять, оскільки приписами ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

З врахуванням наведеного, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі на отримання соціальної допомоги на сина, як на дитину з інвалідністю, відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020», яким визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць на дітей віком до 6 років у 2020 році складає з січня 2020 - 1779 грн, з 1 лисня 2020- 1859, з 1 грудня - 1921 грн.

Заперечуючи щодо апеляційної скарги відповідачка послалась на необґрунтованість апеляційної скарги та не бажання позивача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі(а.с. 61).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень СК України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку.

Законом України "Про державний бюджет на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років - 1779 грн.

Доводи ОСОБА_1 щодо скрутного матеріального становища, низького рівня доходу та проживання з непрацездатними батьками, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на його здоровий фізичний стан, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування, а забезпечення належного рівня життя своєї дитини є обов`язком батька.

Не працевлаштування, саме по собі, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, а таких доказів позивачем суду не надано. Судом оцінено докази щодо захворювання та лікування дитини (а.с. 44-46), в сукупності з іншими доказами, як це регламентовано ч. 3 ст. 89 ЦПК України.

Судом першої інстанції справу було розглянуто в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже позивач сам визначив у прохальній частині вимоги щодо зміни способу з твердої грошової суми 3500 грн на розмір у частці, а саме 1/4 частина всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Будь-яких заяв щодо зміни позовних вимог до суду першої інстанції подано не було.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 03.09.2020.

Головуючий Судді: