КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/173/18 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
Провадження №22-ц/824/8942/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2020 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року, посилаючись на те, що зустрічний позов відповідача у справі позбавлений будь-якого належного обґрунтування, не підтверджується належними доказами, а заходи забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя спрямовані виключно на перешкоджання позивачу розпоряджатися майном набутим ним до шлюбу.

На підставі викладеного в заяві, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2020 року було відмовлено в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що позовні вимоги за зустрічним позовом відповідача не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки автомобіль на який накладено арешт ухвалою суду першої інстанції, було придбано 08 травня 2015 року, тоді як шлюб між сторонами було укладено 12 грудня 2015 року, відповідно транспортний засіб не може бути об`єктом спільного сумісного майна подружжя, відповідно заходи забезпечення позову спрямовані на обмеження законних прав позивача щодо володіння належним йому на праві власності транспортним засобом.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції, відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив. При цьому, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 липня 2018 року накладено арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK» 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, зареєстрованого 24 травня 2017 року за ОСОБА_1 .

В первісному позові ОСОБА_1 просить усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , в яку просить його вселити, крім того просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачкою ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та поділити вказане майно подружжя.

В зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK», д.н.з. НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя та компенсувати їй 50 % його вартості.

На час розгляду справи судом згідно ухвал суду від 09 лютого 2018 року та 18 липня 2018 року накладено арешт на спірне майно подружжя, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачці за первісним позовом ОСОБА_2 та автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK» 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, зареєстрованого 24.05.2017 року за ОСОБА_1 .

Згідно довідки рахунку ТОВ «ІНТРАНСАВТО» серії ААЕ № 118242 від 08 травня 2015 року автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK» д.н.з. НОМЕР_1 придбано 08 травня 2015 року.

З довідки Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 25 квітня 2018 року № 31/26-294Аз, вбачається, що автомобіль «VOLKSWAGEN AMAROK» 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстровано 24 травня 2017 року за ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо транспортного засобу, оскільки позивач ОСОБА_1 доводив перед судом, що автомобіль ним придбано в особисту власність до шлюбу, у той же час сторона відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , посилаючись на вимоги ст. 62 СК України, доводить, що вказаний спірний автомобіль істотно збільшено в своїй вартості за час шлюбу та що автомобіль є спільним майном подружжя, а тому відсутні правові підстави вважати, що арешт на спірний автомобіль накладено вочевидь безпідставно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір з приводу майна, а саме транспортного засобу, який є предметом поділу відповідно до змісту зустрічної позовної заяви, а тому висновки позивача про передчасність та необґрунтованість вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль є безпідставними.

Окрім того, накладення арешту на автомобіль є обґрунтованими обмеженнями суб`єктивних прав та спрямовані на забезпечення в майбутньому виконання можливого рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 158, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2020 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: