КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7738/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Потоцької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Київ-5» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

встановив:

У вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Київ-5», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1.09.201 8року по 3.09.2019 року в розмірі 198 737,28 грн., стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 1.09.2018року по 9.09.2019 року в розмірі 198 737,28грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона 01 січня 2011 року була прийнята на посаду голови правління ЖБК «Київ-5» згідно наказу № 1 від 25.12.2010 року.

11.09.2018 року відбулись загальні збори ЖБК «Київ-5», на яких вона була присутня, проте стан її здоров`я погіршився, вона викликала швидку та була госпіталізована.

З 12.09.2018 року по 25.09.2018 року вона перебувала на стаціонарному лікування, а з 26.09.2018 року по 19.11.2018 року продовжувала лікування амбулаторно.

В серпні 2019 року з відомостей з Пенсійного фонду України вона дізналася, що роботодавцем припинились відрахування з заробітної плати до Пенсійного фонду України, з чого зробила припущення, що її могло бути звільнено.

У зв`язку з тим, що ст. ст. 40, 41 КЗпПУ не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, позивач просила поновити її на посаді голови правління ЖБК «Київ-5».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд дійшов неправильного висновку про те, що на вказані правовідносини не поширюється дія КЗпП України.

У відзиві відповідач посилається на те, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Київ-5» від 21 грудня 2010 року ОСОБА_1 було обрано головою правління кооперативу «Київ-5» (а.с. 10).

На підставі даного протоколу видано наказ про прийняття ОСОБА_1 головою правління ЖБК «Київ-5» 1.01.2011р. (а.с. 9).

11 вересня 2018 року на позачергових загальних зборах членів ЖБК «Київ-5» визнано роботу голови правління ОСОБА_1 за звітний період незадовільною та оголошено їй недовіру, а також було змінено кількість членів правління з 4 до 8 та обрано нових членів правління ЖБК «Київ-5» (а.с. 46-47).

Протоколом засідання правління ЖБК «Київ-5» від 20.09.2018 року прийнято рішення змінити голову правління ЖБК «Ремонтник» - звільнено ОСОБА_1 з 20.09.2018р. та призначено головою правління ЖБК «Київ-5» з 21.09.2018р. ОСОБА_3 (а.с. 48).

На підставі цього рішення новий голова правління ЖБК «Київ-5» ОСОБА_3 20 вересня 2018 року видала наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ЖБК «Київ-5» з 20 вересня 2018 року (а.с. 110).

Зазначені рішення загальних зборів членів кооперативу та членів правління в установленому законом порядку незаконними не визнавались та позивачкою не оскаржувались.

Таким чином, відповідачем 11.09.2018 року відповідно до ст. 16 Закону України «Про кооперацію» та згідно п. 4.3.1 Статуту ЖБК «Київ-5» було обрано нових членів правління ЖБК «Київ-5», які 20.09.2018 року у відповідності до п. 4.3.2 Статуту зі свого складу обрали голову правління, тобто строк, на який позивачку було обрано головою правління кооперативу «Київ-5», закінчився, а тому правових підстав для поновлення її на роботі немає.

При цьому суд зазначив, що ОСОБА_1 була обрана головою правління ЖБК «Київ-5» у грудні 2010 року, визначений Статутом кооперативу трирічний строк її повноважень закінчився у грудні 2013року, після чого вона здійснювала повноваження голови правління за відсутності законних підстав і повноважень, тому рішення загальних зборів щодо обрання нового правління і, як наслідок, обрання зі складу нового правління його голови відповідає вимогам як Статуту кооперативу, так Закону України «Про кооперацію».

Посилання позивачки на те, що вона звільнена під час тимчасової непрацездатності не є підставою для задоволення позову, оскільки спірні правовідносини щодо прийняття/звільнення з роботи голови правління кооперативу регулюються Законом України «Про кооперацію» та Статутом ЖБК «Київ-5», а не ст.ст. 40,41 КЗпП України, звільнення за якими не допускається в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню позов в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 1.09.2018р. по 9.09.2019р. в розмірі 198 737,28грн., оскільки ОСОБА_1 не надала докази на підтвердження того, що з нею не був проведений розрахунок при звільненні, не зазначила, які саме суми їй не були виплачені і в якому розмірі, не заявляла відповідних клопотань про витребування таких доказів у відповідача, а з наданої нею виписки з державного реєстру фізичних осіб-платників податків вбачається лише загальна сума нарахованого доходу за 3 квартал 2018року (а.с. 13).

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону виходячи з наступнонго.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Суд першої інстанцій, розглядаючи питання обрання позивачем ефективного способу захисту порушених прав, ще на стадії відкриття провадження у справі, не врахував того, що вимога про поновлення на роботи є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку, але для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

На вказані недоліки позовної заяви, яка не відповідала вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, суд першої інстанції уваги не звернув, дане питання позивачу не роз`снив, хоча згідно ст. 185 цього Кодексу мав залишити позов без руху для усунення вказаних недоліків.

Встановлено, що протоколом позачергових загальних зборів членів ЖБК «Київ-5» № 11/09/2018 від 11.09. 2018 року року визнано роботу голови правління ЖБК «Київ-5» ОСОБА_1 незадовільною та оголошено їй недовіру. Протоколом позачергових загальних зборів членів ЖБК «Київ-5» № 20/09/2018 від 20 вересня 2018 року головою правління ЖБК «Київ-5» обрано ОСОБА_2 ; прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ЖБК «Київ-5». 20 вересня 2018 року наказ №20/9 про звільнення ОСОБА_1 підписаний головою правління ЖБК «Київ-5» ОСОБА_3 .

Згідно матеріалів справи позивачка у даній справі не оскаржила ці події, які, на її думку, порушують її права й охоронювані законом інтереси.

За таких обставин, суд мав би відмовити у задоволенні позову з підстав необрання позивачем ефективного способу захисту порушених прав, оскільки остання звернулася до суду не у спосіб, визначений законом.

При цьому судом також не враховано та обставина, що позивач як на підставу для задоволення позову посилається на порушення відповідачем при звільненні норм трудового законодавства щодо звільнення її у період тимчасової непрацездатності.

Статтею 233 КЗпП України Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Наказом від 20 вересня 2018 року №20/9, підписаним головою правління ЖБК «Київ-5» ОСОБА_3, ОСОБА_1 звільнена з 20 вересня 2018 року, на підставі протоколу засідання правління ЖБК «Київ-5» від 20 вересня 2018 року.

Вказаний наказ містить запис голови правління ЖБК «Київ-5» ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 ознайомлена з наказом 03.10.2018 року, від підпису відмовилась (а.с. 110).

Встановлено, що книги реєстрації та обліку трудових книжок ЖБК «Київ-5» не веде.

ЖБК «Київ-5» пояснює, що за часів правління кооперативом трудова книжка ОСОБА_1 зберігалась у неї і у неї зараз знаходиться.

Також встановлено, що вже 03.10.2018 року ОСОБА_1 почала передачу документів по ЖБК «Київ-5» новому голові правління ОСОБА_3 (а.с. 52, 53).

Із позовом до суду позивач звернулась лише 16.09.2019 року, пропустивши встановлений ст. 233 КЗпПУ тримісячний строк для звернення до суду без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, підстав для відмови у задоволенні позову по суті у першої інстанції не було.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03 березня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Київ-5» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Т.А. Семенюк