Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 654/3869/16-ц

провадження № 61-42596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, державні реєстратори прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінський Володимир Федорович та Друговин Валентина Миколаївна ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чухрай Віталій Миколайович, на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Бугрика В. В., Пузанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, державних реєстраторів прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінського В. Ф. та Друговин В. М. , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про скасування рішень та державної реєстрації.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2003 року йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2006 року серії ЯБ № 893196 земельна ділянка, площею 0,0600 га, з кадастровим номером 0:02:035:0015, для будівництва та обслуговування належного йому домоволодіння.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року у справі № 654/1402/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу та державного акта на земельну ділянку недійсними, визнано недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 вересня 2003 року та державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2006 року серії ЯБ № 893196.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Таким чином, його право власності на домоволодіння та земельну ділянку відновлено. Тому договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 вересня 2003 року та державний акт на земельну ділянку є дійсними, що передбачає відновлення становища, яке існувало до порушення, та як наслідок - відновлення його прав на здійснення державної реєстрації прав власності на майно.

16 листопада 2016 року він звернувся до відділу Держгеокадастру Голопристанського району Херсонської області із заявою про поновлення дії державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2006 року серії ЯБ № 893196 на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської областівід 09 листопада 2016 року та з проханням надати витяг з Державного земельного кадастру на цю земельну ділянку.

Листом від 28 грудня 2016 року № 31-21-04-19832/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомило йому, що Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області у жовтні 2014 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також 11 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_6 державним реєстратором відділу Держземагентства у Голопристанському районі Херсонської області внесені відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 0:02:035:0015, де власником майна зазначена ОСОБА_6 . У той же день реєстратором вчинений запис про виправлення помилки у кадастровому номері земельної ділянки з 0:02:035:0015 на 0:02:001:0468.

Крім того, 15 січня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала у реєстраційній службі право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468, яка нібито розташована на АДРЕСА_1 , хоча витяг з Державного земельного кадастру надавався ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468 на АДРЕСА_1 .

Зміни до Державного земельного кадастру щодо виправлення відомостей про місце розташування земельної ділянки, а саме зміна адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 , відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області внесено згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0:02:001:0468, на підставі довідки Новофедоріської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 25 лютого 2015 року № 52.

ОСОБА_1 вважає, що дії державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської радиЗелінського В. Ф. щодо виправлення кадастрового номера належної йому земельної ділянки з 0:02:035:0015 на 0:02:001:0468 та зміна адреси місця розташування цієї земельної ділянки з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 є незаконними та такими, що порушують його права як власника нерухомого майна.

Також рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської ради Друговин В. М. від 22 листопада 2016 року № 3247412 йому незаконно відмовлено у державній реєстрації прав на житловий будинок з господарськими будівлями.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати дії державних реєстраторів прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської радиЗелінського В. Ф. та Друговин В. М. незаконними; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської радиЗелінського В. Ф. про зміну кадастрового номера шляхом виправлення в ньому помилки та про внесення до реєстру відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468 (яка фактично є земельною ділянкою з кадастровим номером 0:02:035:0015) на АДРЕСА_2 , які зареєстровані у державному земельному кадастрі; скасувати рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та скасування записів про проведену державну реєстрацію права на цю земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухомого майна виконавчого комітету Голопристанської міської ради Друговин В. М. від 22 листопада 2016 року № 3247412.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 року у складі судді Бойка В. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії державного реєстратора Зелінського В. Ф. незаконними. Скасовано рішення державного реєстратора Зелінського В. Ф. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав реєстраційний номер рішення 18643556, документи, на підставі яких проведено реєстрацію про знищення нерухомого майна на АДРЕСА_1 та запис про проведену державну реєстрацію прав про знищення об`єкта нерухомого майна.

Визнано незаконною державну реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий номер 0:02:001:0468 на АДРЕСА_2 , державну реєстрацію в державному земельному кадастрі права приватної власності на земельну ділянку за вказаним кадастровим номером та адресою.

Скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку та документи, на підставі яких проведено реєстрацію прав на земельну ділянку за кадастровим номером 0:02:001:0468 на АДРЕСА_2 та скасовано усі записи у державному реєстрі прав про проведену державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 0:02:001:0468, на АДРЕСА_2 .

Внесено до державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, кадастровий номер 0:02:001:0468, на АДРЕСА_2 .

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області поновити дію державного акта серія ЯБ № 893196 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:035:0015 та надати витяг з Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки на ім`я ОСОБА_1 .

Визнано дії державного реєстратора Друговин В. Н. незаконними.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Друговин В. М. про відмову в державній реєстрації прав від 22 листопада 2016 року № 3247412.

Суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року скасовано рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , то ця обставина має автоматично відновити право власності позивача на спірну земельну ділянку. Державні реєстратори та Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області не врахували факт відновлення майнових прав позивача, а тому їх дії та рішення є незаконними. Державний реєстратор, виправивши кадастровий номер земельної ділянки з :02:035:0015 на 0:02:001:0468, фактично змінив місце розташування земельної ділянки з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 , юридично скасувавши державну реєстрацію земельної ділянки. Частиною 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачений вичерпний перелік підстав, з яких здійснюється скасування державної реєстрації земельної ділянки. В оскаржуваному рішенні державний реєстратор Друговин В.Н. не вказала жодних підстав, з яких вона відмовила у реєстрації.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2018 року апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та ОСОБА_3 задоволено, рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції постановив, що зібрані у справі докази дають підставу дійти висновку про передчасність заявленого позивачем позову щодо визнання дій державних реєстраторів незаконними та скасування їх рішень за відсутності беззаперечних доказів щодо належності спірного майна на АДРЕСА_2 саме позивачу. Крім того, позивач не є стороною договорів купівлі-продажу від 11 листопада 2015 року спірної земельної ділянки та житлового будинку на АДРЕСА_2 , тому належним способом захисту його прав на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є витребування власником на свою користь належного йому майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чухрай В. М., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови не звернув уваги на те, що відповідно до статей 317, 319 ЦК України ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки, номер якої було незаконно змінено.

Крім того, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи вийшов за межі розгляду апеляційної скарги, тому що ОСОБА_3 є лише третьою стороною, яка не заявляє самостійних вимог, і ніяких порушень норм матеріального права для неї не існувало.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат, Чухрай В. М. , на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2018 року і витребувано із Цюрупинського районного суду Херсонської області цивільну справу № 654/3869/16-ц.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 вересня 2003 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

23 листопада 2006 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 893196 на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:02:035:0015, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року у справі № 654/1402/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу та державного акта на земельну ділянку недійсними, визнано недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 вересня 2003 року та державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2006 року серії ЯБ № 893196.

Право власності на зазначене домоволодіння було відчужено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , якій 03 вересня 2014 року видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

14 січня 2015 року ОСОБА_6 повідомила реєстраційну службу Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області про те, що належний їй на праві приватної власності житловий будинок на АДРЕСА_1 у зв`язку його руйнуванням внаслідок пожежі та недоцільністю подальшого використання за призначенням перебуває в незадовільному технічному стані та просила зняти його з реєстраційного обліку.

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 15 січня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області Зелінським В. Ф., на підставі заяви власника майна, вчинений запис про знищення об`єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 17 жовтня 2014 року № 586 розроблений проект землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,0600 га, на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель запасу житлової та громадської забудови Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Цей проект погоджений висновком відділу Держземагентства у Голопристанському районі від 07 листопада 2014 року № 948/01-16 та визначений кадастровий номер земельної ділянки 0:02:001:0468.

За заявою ОСОБА_6 від 15 червня 2015 року відділом Держземагентства у Голопристанському районі внесено виправлення відомостей до державного земельного кадастру щодо адреси розташування земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:001:0468 - АДРЕСА_2 .

11 листопада 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0:02:001:0468, на АДРЕСА_2 та домоволодіння.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 травня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Друговин В. М. від 22 листопада 2016 року № 32474012 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку із наявними суперечностями в документах, наданих для реєстрації між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

16 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відділу Держгеокадастру Голопристанського району Херсонської області із заявою про поновлення дії державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2006 року серії ЯБ № 893196 на підставі рішення Апеляційного судуХерсонської області від 09 листопада 2016 року та проханням надати витяг з Державного земельного кадастру на цю земельну ділянку.

Листом від 05 грудня 2016 року № 31-2111-0.2-2142/2-16 відділ Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області відмовив ОСОБА_1 у поновленні дії державного акта на земельну ділянку серії ЯБ № 893196 та наданні витягу з Державного земельного кадастру на ділянку з кадастровим номером 0:02:035:0015, у зв`язку із відсутністю виконавчого листа на виконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року та відсутності у Державному земельному кадастрі відомостей щодо ділянки з кадастровим номером 0:02:035:0015.

Листом від 28 грудня 2016 року № 31-21-04-19832/2-16 Головне Управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомило ОСОБА_1 , що Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області у жовтні 2014 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також 11 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_6 державним реєстратором відділу Держземагентства у Голопристанському районі Херсонської області внесені відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 з кадастровим номером 0:02:035:0015, де власником майна зазначена ОСОБА_6 . У той же день реєстратором вчинений запис про виправлення помилки у кадастровому номері земельної ділянки з 0:02:035:0015 на 0:02:001:0468.

15 січня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала у реєстраційній службі право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468, яка нібито розташована на АДРЕСА_2 , хоча витяг з Державного земельного кадастру надавався ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:001:0468 на АДРЕСА_1 .

Зміна до державного земельного кадастру щодо виправлення відомостей про місце розташування земельної ділянки, а саме зміна адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 за даними листа Головного управління внесено згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер якої 0:02:001:0468, відбулася згідно з довідкою Новофедоріської сільської ради від 25 лютого 2015 року № 52.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визначення і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстраторвстановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Оскаржуваним позивачем рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Друговин В. М. від 22 листопада 2016 року № 32474012 ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку із наявними в документах суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18)).

У цій справі предметом позову є визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації у Державному реєстрі речових прав, внесення до Державного реєстру речових прав відповідного запису, зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області поновити дію державного акта на земельну ділянку.

Виходячи із системного тлумачення норм частини першої статті 19 ЦПК України, для того, щоб вимога щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, є необхідними три умови. По-перше, ці вимоги повинні мати залежний (похідний характер) від основних вимог, які стосуються майна і майнових прав. По-друге, основний спір має підлягати розгляду в місцевому загальному суді. І по-третє, спір передано на розгляд суду саме з такими вимогами, оскільки в силу принципу диспозитивності саме суб`єкт цивільного правовідношення, права якого порушені чи оспорюються, визначає спосіб захисту і предмет позову.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду про те, що оскарження рішення про державну реєстрацію, яке є наслідком реалізації сторонами у справі прав на спірне нерухоме майно, підлягає розгляду за правилами господарського чи цивільного судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 820/4146/17, від 18 вересня 2018 року у справі № 823/235/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 807/719/15).

Звертаючись до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, державних реєстраторів прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінського В. Ф. та Друговин В. М. , ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року поновлено його право власності на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером 0:02:035:0015 на АДРЕСА_1 , та на неправомірність змін у Державному земельному кадастрі адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд, вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, виходив з того, що позивач не підтвердив беззаперечними доказами належність спірного майна на АДРЕСА_2 саме йому, а тому його позовні вимоги про визнання дій державних реєстраторів незаконним та скасування рішень про державну реєстраціє є передчасними.

Крім того, апеляційний суд вважав, що за наведених обставин належним способом захисту прав ОСОБА_1 є витребування власником на свою користь належного йому майна на підставі статті 388 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлено судом відповідно до вимог процесуального закону, а також вони узгоджуються з нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.

Так, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).

Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).

Що стосується доводів касаційної скарги про вихід апеляційного суду за межі апеляційних скарг у зв`язку із розглядом скарги ОСОБА_3 , яка є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, то вони є необґрунтованими на підставі частини першої статті 42, пункту 5 частини першої статті 43 і статті 352 ЦПК України.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Чухрай Віталій Миколайович, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк