справа №619/3526/20
провадження №2-з/619/6/20
Ухвала

29 липня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

встановив:

28.07.2020 ОСОБА_1 до пред`явлення позову, звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони ОСОБА_2 на вчинення будь-яких дій зі знищення чи пошкодження житлового будинку, загальною площею 146, 4 кв.м. та надвірних будівель: гаражу, сараю, погрібу, вбиральні, зливної ями, огорожі, колонки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що заявником, буде подано позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку, загальною площею 146, 4 кв.м., з надвірними будівлями (гараж, сарай, погріб, вбиральня, зливна яма, огорожа, колонка), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було придбано ними за спільні кошти.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем, ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу за усною домовленістю між нею та відповідачем, у спірному будинку постійно проживає вона, їхня з відповідачем повнолітня дочка та онук.

У липні 2020 року відповідач, ОСОБА_2 , заявив, що хоче на земельній ділянці, на якій знаходиться спірний будинок, побудувати новий житловий будинок для себе. З цією метою, він почав демонтувати надвірні будівлі, які, начебто, заважають йому реалізувати свій намір. Щоб завадити колишньому чоловіку руйнувати надвірні будівлі, їй довелося викликати поліцію 20.07.2020 та 22.07.2020.

Оскільки надвірні будівлі є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, їх демонтаж без її згоди та всупереч її бажанням, порушує її майнові права. Через те, що, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі зареєстровано за відповідачем, вона позбавлена можливості захистити свої майнові права, через що змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Викладене дає підстави вважати, що житловий будинок та надвірні споруди, які належать їй та її колишньому чоловікові на праві спільної сумісної власності, без її згоди можуть бути пошкоджені або взагалі знищені, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи, що заборона на демонтаж, перебудову, житлового будинку та надвірних споруд не тягне можливих збитків для ОСОБА_2 , та будь-яких витрат у зв`язку із цим відповідач не несе, підстави обов`язкового застосування зустрічного зобов`язання відсутні.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і адекватності; встановити наявність зв`язку між даним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Враховуючи, що між сторонами виник спір, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 150-153, 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладання заборони ОСОБА_2 на вчинення будь-яких дій зі знищення чи пошкодження житлового будинку, загальною площею 146, 4 кв.м. та надвірних будівель: гаражу, сараю, погрібу, вбиральні, зливної ями, огорожі, колонки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали для виконання направити до відділу Державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Згідно ч.10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 15-ти денний строк, з дня її проголошення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна