ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді - Ковалевської Л.М., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Фастові Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Жованик Юлія Андріївна, ОСОБА_2 на дії приватного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії приватного виконавця та просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Жованик Юлії Андріївни про опис та арешт майна боржника від 24 березня 2019 року. В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 09.11.2019 рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_1 стягнуто суму боргу на користь ОСОБА_2 . На виконанні у приватного виконавця Жованик Ю.А. перебувало виконавче провадження №61398575 по примусовому стягненню згідно виконавчого листа виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення боргу, яке було відкрите 26.02.2020.

Скаржник у своїй скарзі посилається на те, що незважаючи що він фактично проживає в АДРЕСА_1 , на дану квартиру накладено стягнення, будь-яких документів по виконавчому провадженню, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про опис та арешт квартири боржника, інформація про оцінку квартири, тощо, не надсилались на адресу фактичного перебування скаржника (боржника), а за його припущенням, направлялись виконавцем за місцем реєстрації в м. Фастів Київської області, де ніхто не проживає, що призвело до порушення його прав.

Також, скаржник вважає, що приватний виконавець мав право звертати стягнення на нерухоме майно виключно після звернення стягнення на рухоме майно та у випадку, якщо відсутні достатні кошти та рухоме майно для погашення боргу, проте будь-якого опису рухомого майна виконавцем не здійснювалось, а опис квартири здійснив без входження до неї. Постанову про опис та арешт майна скаржник отримав у приватного виконавця 6-7 червня 2020 року. Проведення опису квартири скаржника в порушення вимог діючого законодавства призвело до того, що площа квартири була занижена, що в свою чергу, призвело до заниження вартості житла. Інформацію про оцінку майна скаржник не отримував чим був позбавлений можливості оскаржити звіт про оцінку майна у визначений законом строк.

Також, разом зі скаргою ОСОБА_1 подано до суду клопотання про продовження строків на подання скарги, в якому він просить визнати поважним та поновити строк на подання скарги на дії приватного виконавця Жованик Ю.А. у виконавчому провадженні 61398575 по виконанню рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області та долучив копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 20.07.2020.

18.08.2020 скаржник ОСОБА_1 направив до Фастівського міськрайонного суду Київської області заяву про розгляд справи без участі скаржника, скаргу підтримав в повному обсязі.

31.08.2020 електронною поштою представник заінтересованої особи-2 ОСОБА_2 адвокат Шпаков А.О. направив до суду відзив на скаргу на дії приватного виконавця, в якому просив суд відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця щодо визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця Жованик Юлії Андріївни про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 року, визнання незаконним та скасування експертного висновку щодо вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого у виконавчому провадженні №61398575, та застосувати наслідки пропуску строку для подання скарги на дії приватного виконавця.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник заінтересованої особи-2 ОСОБА_2 адвокат Шпаков А.О. просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовити посилаючись на пояснення надані ним у відзиві.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлений судом належним чином, направив до канцелярії суду письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, вимоги скарги підтримав.

Приватний виконавець Жованик Ю.А. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду скарги повідомлялась судом належним чином, про що в матеріалах справи є розписка про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про день і час слухання скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення представника заінтересованої особи-2 ОСОБА_2 адвоката Шпакова А.О., дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Щодо клопотання про продовження строку на подання скарги.

Поновлення строків скаржник мотивує тим, що про факт опису та накладення арешту він дізнався на початку червня 2020 року, а з 08 червня 2020 року по 20 липня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні в КНП СОР Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних хвороб. На підтвердження вказаних обставин, скаржник надає копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.07.2020 за №119/20.

Проте, згідно листа №01-55/1299 від 07.07.2020 КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у медичному закладі не лікувався, за медичною допомогою не звертався (а.с.158).

Як зазначив в судовому засіданні представник заінтересованої особи, на його думку інформація про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» в період з 08.06.2020 по 20.07.2020 не відповідає дійсності, а копія виписки, на яку посилається скаржник є підробленою. Тому, скаржником було пропущено строк, передбачений ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України для оскарження дій приватного виконавця, а враховуючи, відсутність підстав для поновлення строку, вважає, що наявні підстави для залишення скарги без розгляду.

Суд, аналізуючи позиції сторін щодо клопотання про поважність причин для поновлення процесуального строку, вважає за доцільне поновити скаржнику строки звернення зі скаргою та розглянути скаргу по суті.

Так, судом встановлено, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 у справі №591/5005/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 - без змін.

На виконання зазначеного рішення, ОСОБА_2 звернувся з виконавчим листом до приватного виконавця Жованик Ю.А.

26.02.2020 було відкрите виконавче провадження №61398575 згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження. Вказана постанова була направлена 27.02.2020 за адресою реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що він не отримував жодних документів від приватного виконавця з тих підстав, що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд критично оцінює таку позицію скаржника і вважає її такою, що не відповідає дійсності, з урахуванням наступних встановлених судом обставин.

Так, в матеріалах справи №591/5005/18 (а.с.111) міститься заява від 04.04.2019 ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю із Зарічного районного суду міста Суми до Фастівського міськрайонного суду Київської області, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає у місті Фастів, Київської області. Внаслідок задоволення вказаної заяви справа була передана до Фастівського міськрайонного суду Київської області (а.с.86).

Крім того, сам скаржник у своїй скарзі зазначає, що «я вважаю, що перед проведенням опису та арешту моєї квартири, приватний виконавець зобов`язана була пересвідчитись чи проживаю я за даною адресою в м. Суми, однак цього не зробила та направляла мені листи виключно за адресою реєстрації мого місця проживання у м. Фастів Київської області де я фактично не проживаю з червня 2020 року, що позбавило мене можливості вчасно реагувати та користуватися своїми правами протягом всього часу виконавчого провадження».

Тобто, скаржник ОСОБА_1 сам підтверджує, що до червня 2020 року він проживав за адресою своєї реєстрації у місті Фастів Київської області.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася 27.02.2020, а оскаржувана постанова про опис та арешт майна боржника направлялася 24.03.2020, то сам скаржник підтверджує правильність направляння зазначених документів за місцем його реєстрації та фактичного проживання.

Більше того, 21.08.2020, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження №61398575 представником ОСОБА_2 було встановлено наявність в матеріалах виконавчого провадження доказів обізнаності ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження, а саме заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 15.05.2020 з відміткою про ознайомлення (а.с.95).

Таким чином, вказані скаржником обставини про його необізнаність та неотримання документів виконавчого провадження, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2020 та постанови про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах виконавчого провадження №61398575, а належним чином завірені копії якого долучені заінтересованою особою до відзиву (а.с.86-182).

Також, в матеріалах виконавчого провадження №61398575 міститься Акт про виправлення описки від 24.03.2020, згідно якого була виправлена описка в постанові про опис та арешт майна, а саме виправлена дата з «24.03.2019» на «24.03.2020». Вказана помилка відбулась механічно, так як бланк постанови про опис та арешт майна боржника містив надрукований рік «2019». Більше того, опис та арешт майна боржника проводився за участі двох свідків.

Крім того, постанова про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 відповідає в повному обсязі вимогам встановленим п.2 ч.5 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Відтак, суд дійшов висновку, що посилання скаржника на те, що постанова про опис та арешт майна боржника була винесена ще до ухвалення рішення судом у даній справі не відповідає дійсності, так як скаржнику достеменно було відомо про наявність акту про виправлення описки.

Також, не заслуговують на увагу та довіру твердження скаржника про порушення приватним виконавцем порядку звернення стягнення на майно боржника.

Так, скаржником ОСОБА_1 зазначено, що приватний виконавець мав право звертати стягнення на нерухоме майно виключно після звернення стягнення на рухоме майно та у випадку, якщо відсутні достатні кошти та рухоме майна для погашення боргу. Натомість, відповідного звернення стягнення на рухоме майно приватним виконавцем проведено не було.

При цьому скаржник посилається на приписи ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюються у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу, звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Проте, в матеріалах виконавчого провадження №61398575 містяться докази відсутності у боржника рухомого майна, грошових коштів, та іншого нерухомого майна, на яке б можна було звернути стягнення для погашення заборгованості. Вказана інформація була надана на відповідні запити приватного виконавця, які вчинялися ним в межах дій спрямованих на виявлення майна боржника.

Більше того, скаржником до скарги не надано жодного доказу наявності у нього іншого майна (рухомого, нерухомого), або грошових коштів за рахунок яких можна було б здійснити погашення заборгованості.

Не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що він не отримував постанову про звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Судом встановлено, що приватним виконавцем було вчинено наступні дії щодо звернення стягнення на майно: винесено постанову про арешт майна боржника від 26.02.2020, постанову про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020, Заявка на реалізацію арештованого майна 19.05.2020. Оскільки всі описані дії є складовою звернення стягнення, то законодавством не передбачено винесення окремої постанови про звернення стягнення на майно боржника.

Вищезазначені постанови були направлені скаржнику поштою, більше того він з ними був ознайомлений 15.05.2020 (а.с.95).

Таким чином, твердження скаржника про те, що він не отримував постанову про звернення стягнення на майно боржника ґрунтується або на нерозумінні положень ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», або на свідомому перекручуванні змісту норми законодавства.

Окрім того, також, не заслуговують на увагу пояснення скаржника, щодо того, що опис квартири було проведено без входження в неї. Дане твердження скаржника ґрунтується на відсутності ухвали суду щодо примусового проникнення до житла.

Враховуючи, що сам ОСОБА_1 передав ключі від квартири АДРЕСА_3 , ще у грудні 2019 року ОСОБА_2 , то саме ОСОБА_2 забезпечував доступ до квартири як приватному виконавцю так і суб`єкту оціночної діяльності.

Відтак, твердження про те, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами.

Таким чином, проаналізувавши доводи скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця Жованик Ю.А. про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020, очевидним є необґрунтованість скарги в цій частині, а обставини викладені в ній не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами.

Щодо вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування експертного висновку щодо вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненим у виконавчому провадженні №61398575, суд дійшов наступних висновків.

В обґрунтування вказаної вимоги скаржник зазначає, що приватним виконавцем було невірно визначена площа його квартири, невірно проведена оцінка його квартири та як наслідок реалізовано квартиру за нижчою ціною на прилюдних торгах.

Проте, із зазначеним суд погодитися не може з огляду на наступне.

Так, в матеріалах виконавчого провадження №61398575 знаходиться заява ОСОБА_1 про ознайомлення з виконавчим провадженням, також, в матеріалах цього ж виконавчого провадження знаходиться ще одна заява про ознайомлення від 05.06.2020 подана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з відміткою про ознайомлення (а.с.163-164, довіреність 161-162).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з результатами оцінки його квартири ще у травні місяці 2020 року, а також повторно із цим же звітом ознайомився його представник у червні місяці 2020 року.

Відтак, твердження про те, що скаржник не ознайомлювався з результатами оцінки є неправдивими.

Щодо самого звіту з оцінки майна, то скаржник вказує про те, що суб`єктом оціночної діяльності було проведено оцінку майна в порушення пункту 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», згідно якого проведенню незалежної оцінки передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема ознайомлення з об`єктом оцінки.

Проте, згідно пункту 5 Звіту з оцінки майна НС 14/5-2020 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику істотних пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.

При цьому, доступ до майна надала особа, якій вказане майно було передане на відповідальне зберігання, а саме ОСОБА_2 , який, як зазначено вище, мав ключі від квартири.

Отже, суб`єкт оціночної діяльності здійснив всі необхідні дії передбачені підготовчим етапом, що свідчить про відсутність підстав для скасування вказаного звіту.

На підтвердження невірності Звіту з оцінки майна НС 14/5-2020 скаржник додає до скарги копію довідки-характеристики від 13.05.2020 та копію технічного паспорту від 12.05.2020. Згідно даних вказаних документів загальна площа квартири змінилась з 34,55 м2 на 36,22 м2.

Так, згідно довідки-характеристики від 13.05.2020, а саме примітки, яка в ній міститься, загальна площа квартири збільшена на 1,67 м за рахунок перерахунку площі заскленого балкону із застосуванням зміненого коефіцієнту та складає 36,22 м2. Також, вказаною довідкою було встановлено, що самочинне переобладнання відсутнє.

Вказана довідка була виготовлена однією і тією ж фізичною особою-підприємцем, що виготовляла технічний паспорт від 12.05.2020 - ОСОБА_4 .

При цьому, із вказаного технічного паспорту від 12.05.2020 вбачається, що його дані не проінвентаризовані в бюро технічної інвентаризації та відсутні в матеріалах інвентаризаційної справи, що свідчить про їх необ`єктивність.

Також, в технічному паспорті допущено помилки в розрахунках площі, або завідомо вказано неправдиві дані. Так, площа балкона в порівнянні з технічним паспортом від 18.10.2017, який використовувався під час складання оскаржуваного Звіту з оцінки майна НС 14/5-2020, змінилася на 0,1 м2 (з 3,3 м2 на 3,4 м2), а не на 1,67 м2, як зазначено в довідці-характеристиці від 13.05.2020.

Більше того, в технічному паспорті від 12.05.2020, наданому скаржником змінилася площа коридору (з 4,8 м на 5,2 м ) і ванни (з 2,5 м на 2,6 м ).

Проте, враховуючи, що в коридорі знаходяться несучі стіни і без дозволу відповідних органів архітектурного нагляду перепланування робити являється незаконним (і перепланування відсутнє згідно довідки-характеристики), а також враховуючи, що дані технічного паспорту від 18.10.2017 року є проінвентаризовані та внесені до всіх реєстрів речових прав, очевидним є невідповідність даних технічного паспорту від 12.05.2020 та довідки-характеристики від 13.05.2020 дійсним розмірам квартири.

Більше того, згідно п.1.2. Інструкції про порядок видачі довідок-характеристики на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, затверджена наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №35 від 30.04.1996 довідка - характеристика може бути видана тільки на ті об`єкти нерухомого майна, що находяться у власності юридичних та фізичних осіб, стосовно яких проведено технічну інвентаризацію і державну реєстрацію у відповідному бюро технічної інвентаризації.

Проте, вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №337 від 16.09.2010.

На сьогоднішній день, жодним чинним нормативно-правовим актом складення та видача довідки-характеристики не передбачено, що свідчить про те, що інформація, яка в ній зазначена не визнається органами державної та комунальної влади як достовірна.

Натомість, згідно Звіту з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020 під час його складання використовувались дані про площу квартири, що містяться в технічному паспорті, який було виготовлено Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 18.10.2017, інформація якого відповідає матеріалам інвентаризаційної справи №13349569, згідно яких інвентаризація квартири проходила 25.01.2007. Саме згідно цих даних внесені відомості до державного реєстру речових прав, що свідчить про їх легітимність.

Відповідність загальної площі квартири АДРЕСА_3 , площі яка була зазначена у Звіті з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020, також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та становить 34,55 м , а не 36,22 м як зазначається в скарзі.

Таким чином, посилання скаржника на невідповідність розмірів квартири вказаних у Звіті з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020 дійсним обставинам справи є помилковим та спростовується доказами, а документи надані на підтвердження суперечать один одному та не відповідають дійсним обставинам справи.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок невірної оцінки майна (згідно наданого Звіту про незалежну оцінку майна від 07.08.2020 оцінка квартири становить 393770 грн.) та внаслідок реалізації квартири з прилюдних торгів за нижчою ціною (372300 грн.), було порушено його права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, 11.06.2020 відбулися електронні торги щодо реалізації однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стартова ціна лоту становила 372300 гривень. В електронних торгах взяв участь один учасник, який подав заявку, зареєструвався та сплатив гарантійний внесок, та підтвердивши стартову ціну лоту, став переможцем.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Звіт про незалежну оцінку майна від 07.08.2020, (а.с.20-54), який долучений до скарги, зроблений суб`єктом оціночної діяльності за замовлення скаржника без дотримання процедури встановленої законом. Вказаний Звіт про незалежну оцінку майна від 20.07.2020 не містить підтверджень про неналежну оцінку майна в Звіті з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020. Докази, які б спростували вказаний звіт з оцінки майна в матеріалах справи відсутні.

В той же час, незважаючи на те, що в чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено такої процедури, як рецензування звіту про оцінку майна, однак експерт керується ще й Законом «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, то рецензування звіту оцінки майна є законодавчо встановленим способом спростування цих результатів.

Тим більше, датою складання Звіту про незалежну оцінку майна, долученого до скарги є 07.08.2020, тобто вже після реалізації спірного майна на електронних торгах.

У зв`язку із викладеним необхідно дійти висновку, що навіть збільшення вартості майна не могло вплинути на результати торгів, оскільки після розміщення на торгах майна за нижчою вартістю, ніж ту про яку вказує скаржник, в них прийняла участь лише одна особа, що свідчить про відсутність порушень прав і законних інтересів боржника.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 678/301/12.

Крім зазначеного вище, звіт про оцінку майна є результатом діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Відтак, вимога скаржника про визнання Звіту з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020 незаконним є некоректною та свідчить про обрання невірного способу захисту.

Таким чином, проаналізувавши доводи скарги в частині визнання незаконним та скасування експертний висновок щодо вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненим у виконавчому провадженні №61398575, очевидним є необґрунтованість скарги в цій частині, а обставини викладені в ній не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки оскаржувані ОСОБА_1 рішення та дії приватного виконавця Жованик Ю.А. були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника жодним чином порушено не було, відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст. 257, 259-261, 447-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Жованик Юлія Андріївна, ОСОБА_2 на дії приватного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2020.

Суддя Л.М.Ковалевська