Ухвала

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 201/1276/16

провадження № 61-12917ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргукомунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає ОСОБА_1 , який є власником, проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , водопостачання, але відповідач його не сплачує, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 18 955,63 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті водопостачання та водовідведення у розмірі 28 992,55 грн, з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 8 862,19 грн. та 3 % річних у розмірі 1 174,73 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Дніпроводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що повірку лічильника холодної води, який встановлений у квартирі ОСОБА_1 повинен робити КП «Дніпроводоканал» за власний рахунок, тому нарахування заборгованості за ці роки, протягом яких повірка лічильника холодної води не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, є неправомірною.

ОСОБА_1 просив суд зобов`язати КП «Дніпроводоканал» провести повірку лічильника холодної води, здійснити перерахунок заборгованості, стягнути з КП «Дніпроводоканал» на його користь моральну шкоду у розмірі 28 992,55 грн, майнову шкоду у розмірі витрат, пов`язаних з розглядом справи, вирішити питання про судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада

2019 року позов КП «Дніпроводоканал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дніпроводоканал» суму заборгованості по оплаті водопостачання станом на 01 січня 2016 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 28 992,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову КП «Дніпроводоканал» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано КП «Дніпроводоканал» провести повірку лічильника холодної води типу СК-15, заводський №3154872 за власний рахунок. Зобов`язано КП «Дніпроводоканал» здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

25 серпня 2020 року КП «Дніпроводоканал» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, у якій, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 233/4620/17 та постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15. Задоволені зустрічні позовні вимоги не відповідають уточненим позовним вимогам.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення у розмірі 28 992,55 грн, зобов`язання вчинити певні дії та компенсацію моральної шкоди у розмірі 28 992,55 грн.

Отже, справа № 201/1276/16 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 201/1276/16 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

КП «Дніпроводоканал» укасаційній скарзі вказує, що винятковим та суттєвим питанням належного надання послуг є саме порядок повірки лічильників, які є власністю споживачів, саме у період з 02 серпня 2016 року та по 28 листопада 2017 року, коли до тарифу не було включено такі витрати і такі послуги не могли надаватися у зв`язку із відсутністю коштів. Дане питання становить значний суспільний інтерес для споживачів послуг водопостачання та має виняткове значення для КП «Дніпроводоканал». Проте КП «Дніпроводоканал» не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи та чому справа становить значний суспільний інтерес. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для КП «Дніпроводоканал».

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга КП «Дніпроводоканал» подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити комунальному підприємству «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков