Дата документу 07.09.2020 Справа № 335/1482/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2246/20 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Є.У.№ 335/1482/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.И.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в особі представника за довіреністю Бойчука Руслана Валерійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Зазначав, що з 13.07.1984 по 17.02.2014 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював у шкідливих і небезпечних умовах роботи за професією машиніст крана металургійного виробництва. У лютому 2015 року у нього виявлена низка хронічних захворювань хребта і кінцівок, які, за висновком лікарської експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини, визнані професійними. Розслідуванням причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.03.2015 встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», про що складено Акт форми П-4. За висновком ОМСЕК від 10.04.2017 йому повторно встановлено III групу інвалідності безстроково із втратою 55% професійної працездатності. Посилаючись на те, що внаслідок професійного захворювання і стійкої втрати працездатності порушився його звичайний спосіб життя, він вимушений проходити тривалі курси лікування, позбавлений можливості у повній мірі реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне, здорове життя, просив суд на підставі ст.237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України стягнути з відповідача 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 55 000,00 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шкоди здоров`ю позивача завдано з вини роботодавця, який не створив належні, безпечні і здорові умови праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, не забезпечив санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховував ступінь втрати позивачем професійної працездатності, глибину його фізичних і моральних страждань, та, виходячи із принципу розумності і справедливості, дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією моральних страждань позивача є сума у 55 000 грн.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і зменшення розміру моральної шкоди до 10 000 грн. ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначає, що позивачем не доведений факт наявності моральної шкоди, не обґрунтований її розмір. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини справи, не встановлено, в яких умовах працював позивач. Судом не враховано, що робота за професією машиніст крану металургійного виробництва відноситься до Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, та дає право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах. Робота за вказаною професією є важкою та шкідливою через недосконалість технологічного процесу експлуатації залізничних колій, незалежно від місця роботи. Позивач свідомо обрав свою професію, за роботу у шкідливих умовах він отримував певні пільги і доплати, щороку проходив медичний професійний огляд та за бажання міг звільнитися у будь-який час, проте він продовжував працювати на комбінаті і звільнився не за станом здоров`я, а у зв`язку із виходом на пільгову пенсію. При визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував судову практику, що склалася при розгляді аналогічних справ за участі комбінату «Запоріжсталь», де розмір відшкодування встановлювався від 20 000 до 30 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду апеляційної інстанції не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 13.07.1984 по 17.02.2014 працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» машиністом крана металургійного виробництва в цеху виливниць, в мартенівському цеху на гарячих ділянках. Загальний стаж роботи на комбінаті 27 років 8 місців (а.с.8-9).

Згідно із санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 18-02-16/367 від 15.04.2014, затвердженою начальником Центрального міжрайонного відділу Запорізького міського управління Держсанепідемслужби у Запорізькій області, під час виконання трудових обов`язків на позивача впливали виробниче середовище та трудовий процес (данні діючої атестації 2011 року), зокрема: марганця оксиди 0,16 мг/м3 при ГДК 0,3 мг/м3; азота діоксид 1,15 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; ангідрид сірчаний 8,9 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3; азоту діоксид у концентрації 1,15 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; вуглецю оксиду 13,9 мг/м3 при ГДК 20,0 мг/м3; кремній діоксид крист. в пилу 2-10% - 20,4 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; заліза оксид 18,6 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3; температура повітря у літній період 39,8С при ГПД 18-27С; інфрачервоне випромінювання -1265 Вт/м2 при ГДК - 140 Вт/м2; шум 90,7 дБ(А) при ГДК 80 дБ(А); загальна вібрація 105,8 дБ при ГПД 101 дБ. За показниками робоче місце варто вважати з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що відповідає критеріям Списку № 1 (а.с.12-13).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 19.02.2015 № 327 ОСОБА_2 встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-перифкричної ангіодистонії, ускладненої дисциркулярною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого ст.) суглобів. Захворювання професійне, пов`язане із роботою на ЗМК «Запоріжсталь» протягом 27 років 8 місяців (а.с.10-11)

19.03.2015 комісією у складі 11 осіб (у тому числі посадових осіб ВАТ «Запоріжсталь») проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_2 , за результатами якого складено Акт форми П-4 (а.с.15-16).

Комісія встановила, що захворювання у ОСОБА_2 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів (п. 16).

Причиною виникнення професійного захворювання зазначено: наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва мартенівського цеху ВАТ «Запоріжсталь» загальної вібрації з еквівалентним рівнем 94,0-105,8 дБ, при ГДР - 101 дБ.

Пунктом 18 Акту розслідування запропоновано начальнику мартенівського цеху ВАТ »Запоріжсталь» продовжити виконання заходів щодо усунення перевищень рівнів вібрації на кранах (заміна сидінь кранів на крісла, що гасять вібрацію, своєчасний ремонт підкранових колій, регулювання механізму пересування).

Внаслідок отриманих професійних захворювань ОСОБА_2 періодично до п`яти разів на рік проходить курси стаціонарного лікування в різних лікувальних закладах (а.с.19-34).

За висновком ОМСЕК від 10.04.2017 ОСОБА_2 повторно визнано інвалідом третьої групи безстроково із втратою 55% професійної працездатності (а.с.14).

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та ст. 247-1 КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Установивши, що ОСОБА_2 у період виконання трудових обов`язків на комбінаті «Запоріжсталь» внаслідок тривалого стажу роботи (27 років 8 місяців) в умовах впливу шкідливих і небезпечних виробничих факторів отримав професійне захворювання, його визнано особою з інвалідністю 3 групи із втратою 55% професійної працездатності безстроково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України .

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, глибину моральних і фізичних страждань, тощо.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги і свідчать лише про те, що відповідач не згоден із рішенням суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в особі представника за довіреністю Бойчука Руслана Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська