АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року

м. Чернівці

справа № 727/1978/20

провадження 822/738/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

секретаря: Чубрей І.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2020 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Мамчин П.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Мати померла.

У зв`язку з її навчанням у Державному вищому навчальному закладі «Чернівецький політехнічний коледж» вона потребує матеріальної допомоги для придбання підручників, продуктів харчування, одягу, проїзду на навчання.

Вважає, що ОСОБА_3 , спроможний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на її утримання, на період навчання, в розмірі 3000 гривень щомісячно до 30 червня 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 3000 гривень щомісяця до закінчення (припинення) навчання, тобто до 30 червня 2020 року, починаючи з 02 березня 2020 року .

Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, оскільки вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, матеріальне становище позивачки, яка на даний час навчається, а тому визначив розмір аліментів 3000 гривень, щомісячно до закінчення (припинення) нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що він є безробітним та незадовільний стан здоров`я, що призвело до його звільнення. Постійного доходу та майна немає, проживає у орендованій квартирі. Також суд не врахував, те що позивачка має можливість працевлаштуватися на неповний робочий день без відриву від навчання.

Заявник, також в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо обов`язку суду повідомити відповідача про розгляд справи.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивачка. Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

ОСОБА_5 є студенткою четвертого курсу Державного вищого навчального закладу «Чернівецький політехнічний коледж», відділення архітектури та будівництва, форма навчання - денна, бюджетна, термін закінчення коледжу 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою Державного вищого навчального закладу «Чернівецький політехнічний коледж» №185 від 19 лютого 2020 року (а.с.13).

Згідно з довідкою Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області ОСОБА_5 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника (а.с.71-80).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Заявник в апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права щодо обов`язку суду повідомити відповідача про розгляд справи.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами.

Як вбачається з ухвали про відкриття провадження від 05 березня 2020 року судом першої інстанції вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін про дату, час та місце судового засідання (а.с.1,2).

Відповідно до частини 4 статті 187 ЦПК України якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини 2 та 3 статті 128 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 1-5 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вищезазначених вимог ст. 128 ЦПК України судова повістка-повідомлення про розгляд справи відповідачу надіслана не була, заява розглянута за його відсутності без доказів його належного повідомлення. В матеріалах справи наявні розписки про виклик відповідача в судове засідання, без зазначення дати отримання та підпису про отримання судової повістки, що не може свідчити про належне повідомлення учасників справи про розгляд заяви (а.с.27).

Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на вказане, в матеріалах справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 був повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи.

Отже, суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини 5 статті 187 та частини 6 статті 128 ЦПК України, порушив право позивача знати про час і місце судових засідань та фактично позбавив його можливості надати свої пояснення та заперечення на доводи відповідача. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд справи є обґрунтованими, що відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Щодо вирішення справи по суті позовних вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, а також обов`язок батьків щодо утримання дітей, тому прийшов до висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в коледжі, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не повно встановив всі обставини справи, зокрема стан здоров`я відповідача є безпідставними, оскільки, в листках непрацездатності (а.с.57,58) не вказано діагнозу, а також вказано що відповідач може продовжувати трудову діяльність, протипоказань до роботи не має.

Щодо доводів апелянта про те, що при ухваленні рішення суд не врахував ту обставину, що він проживає в орендованій квартирі слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що він орендує квартиру.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 3000 гривень щомісяця до закінчення (припинення) навчання, тобто до 30 червня 2020 року, починаючи з 02 березня 2020 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: О.О.Одинак

І.Б. Перепелюк