КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Сирбул О.Ф.
Номер провадження № 22-ц/824/9607/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Гамор Наталією Вікторівною, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за їх позовом до Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_4 про визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності, скасування реєстраційного запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновлення відомостей у державному реєстрі речових прав, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовною заявою до КП «Реєстраційне бюро», відповідно до якого просили: визнати протиправними дії державного реєстратора щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати реєстраційний запис рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46058197 від 20 березня 2019 року ОСОБА_5 , КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; поновити відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам.

Окрім того, представником позивачів по справі ОСОБА_6 було також подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані вимоги було обґрунтовано тим, що 25 вересня 2007 року АКБ «TAC «Комерцбанк» (ПАТ «Сведбанк» виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «TAC-Комерцбанк») та фізична особа - громадянин України ОСОБА_4 , уклали Кредитний договір №2615/0907/88-047, з подальшим, внесенням змін та доповнень.

25 вересня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк»), Іпотекодержатель, та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, було укладений договір іпотеки №2615/0907/88-047-Z-47, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є.

Зазначено, що предметом даного договору виступає двокімнатна квартира, загальною площею 56 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям: 54/100 в рівних частках ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за №1206 та 46/100 - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 жовтня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1206.

В подальшому, 28 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») Іпотекодержатель та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - Іпотекодавцями, які є майновими поручителями за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору іпотеки.

Відповідно до п.1 вищевказаного договору, щодо суми зобов`язань, було викладено у наступній редакції - повернення Іпотекодержателю кредиту у сумі 379 04,97 доларів США у строк до 25 вересня 2017 року.

Заявником зазначено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В подальшому, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Вказано, що згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Прав вимоги за кредитним договором №2615/0907/88-047 від 25 вересня 2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізичною особою ОСОБА_4 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Таким чином усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк».

У поданій заяві про забезпечення позову також вказано, що незважаючи на те, що строк повернення коштів за кредитним договором ще не наступив, у березні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки й заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва 06 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Маючи рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, але не в змозі його реалізувати через обмеження зазначені у ньому, а саме рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ПАТ «Альфа-Банк» 19 березня 2019 року здійснює державну реєстрацію права власності предмету іпотеки на себе.

Таким чином, оскільки, в порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», було здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком, то вказане свідчить, на думку представника позивачів, про можливість відчуження квартири на користь третіх осіб, що в подальшому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому є обґрунтовані підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року заяву представника позивачів задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» - Гамор Н.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на можливість відчуження відповідачем на користь третіх осіб права власності на квартиру без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім того, апелянт наголошує, що у випадку задоволення позовних вимог позивачів можливе рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, з огляду на характер позовних вимог, а тому й підстав для забезпечення позову немає.

Враховуючи вищевикладене, представник АТ «Альфа-Банк» просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_4 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, оскільки вказаний спосіб забезпечення позову повністю відповідає вимогам процесуального законодавства. В разі скасування ухвали про забезпечення позову відповідач як власник, який зареєстрований в ДРРП може відчужити спірну квартиру, та рішення суду в разі задоволення позовних вимог не можливо буде виконати, оскільки запис в реєстрі речових прав буде змінено і повернути до попереднього власника , якими є позивачі в даному процесі буде не можливо.

Представник апелянта до суду апеляційної інстанції не з`явився хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Інші учасники справи також будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися та заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали. Тому суд апеляційної інстанції з врахуванням положень ст.. 372 ч.2 ЦПК України провів розгляд вказаної справи у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_8 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, які стосуються майнових прав на зазначену квартиру, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд першої інстанції вважає обґрунтованими доводи позивачів про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду, а тому вважає за необхідне накласти арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Так судом першої інстанції зазначено, що у частині вимог заяви про заборону вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , слід відмовити, оскільки дана вимога охоплюється вимогою про накладення арешту на майно.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачі по справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовною заявою, відповідно до якої просили : визнати протиправними дії державного реєстратора щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати реєстраційний запис рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46058197 від 20 березня 2019 року ОСОБА_5 , КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; поновити відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам (а.с.1-13).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обґрунтовуються тим, що державний реєстратор не мав права здійснювати державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не можливо реалізувати у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Позивачами було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Так, на підтвердження факту вибуття квартири із власності позивачів та реєстрацію права власності за банком було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 листопада 2019 року, відповідно до якого вбачається, що 19 березня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» (а.с.14-16).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що 25 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір (із змінами і доповненнями), відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кошти у вигляді кредиту у розмірі 45 000 доларів США на строк з 25 вересня 2007 року по 25 вересня 2017 року. У п.1.4. вказаного договору зазначено, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Окрім того, в п.2.1. зазначеного кредитного договору вказано, що забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: двокімнатна квартира, загальною площею 56,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (а.с.30).

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, було задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру, загальною площею 56,00 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зазначено, що рішення не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року (а.с.17-26).

Отже, судом першої інстанції було встановлено всі фактичні обставини справи, а саме, що Банком проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за собою, а позивачі оскаржують таку перереєстрацію у судовому порядку шляхом подання позову про визнання рішення державного реєстратора незаконними та скасування державної реєстрації, через те, що вважають, що таку реєстрацію права власності здійснено з порушенням норм чинного законодавства, а також через: спроби представників Банку проникнути до спірної квартири, побоювання позивачів щодо намірів Банку продати квартиру - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів (у разі задоволення позову), за захистом яких вони звернулися до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірну квартиру, то позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за їхнім позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення їх порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 487/8737/19.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, а також обраний вид забезпечення позову, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, на основі встановлених обставин справи, вірно застосувавши норми матеріального і процесуального права, дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам та зможуть забезпечити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову в межах заявлених позовних вимог і сприяють ефективному захисту або поновленню майнового права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Також апеляційний суд доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Гамор Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 02 вересня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв