ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/10967/13-ц

провадження № 22-ц/818/3134/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович,

заінтересовані особи - товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року, постановлену у складі судді Цвіри Д.М.

УС Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням № 6019788 по примусовому виконанню виконавчого листав у справі № 638/10967/13-ц, виданого 23.12.2014 Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 7054814,03 грн, на підставі заяви стягувача сума стягнення становить 1000000,00 грн.

Подання мотивоване тим, що судове рішення боржником не виконано, він ухиляється від його виконання, на виклики до державного виконавця боржник не з`являється, у зв`язку з чим державний виконавець просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 березня 2020 року у задоволені подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що відсутні відомості про ухилення боржника від виконання рішень суду, оскільки не надано доказів отримання боржником ОСОБА_1 постанов про відкриття проваджень є помилковими. Вказує, що чинним законодавством встановлено, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні. Держаним виконавцем було надано відомості про те, що судові рішення боржником не виконано. Сам факт звернення стягувача до суду за отриманням виконавчого документа, неодноразове подання стягувачем виконавчого документа до примусового виконання та його невиконання боржником, неповідомлення виконавця про існування та місцезнаходження майна говорять про те, що боржник тривалий час ухиляється від виконання своїх зобов`язань та рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. знаходиться виконавче провадження №6019788 по примусовому виконанню виконавчого листав у справі № 638/10967/13-ц, виданого 23.12.2014 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 7054814,03 грн., на підставі заяви стягувача сума стягнення становить 1000000,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 01.10.2019 було відкрито зазначене виконавче провадження (а.с.180).

Боржнику направлялася постанова про відкриття виконавчого провадження, на підтвердження чого приватним виконавцем надано копію фіскального чеку №143 від 03.10.2019 (а.с. 179).

Постановою приватного виконавця від 01.10.2019 в рамках виконавчого провадження №6019788 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми стягнення, винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 1100669 грн (а.с. 192).

Постановою приватного виконавця від 05.10.2019 в рамках виконавчого провадження №6019788 оголошено розшук майна боржника (а.с. 183).

Постановою приватного виконавця від 05.10.2019 в рамках виконавчого провадження №6019788 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах та належать ОСОБА_1 в межах суми стягнення, винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 1100669 грн (а.с. 104).

Окрім того 08.11.2019 приватним виконавцем було здійснено виклик боржника ОСОБА_1 (а.с. 196).

Приватним виконавцем до подання було долучено Відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.11.2019 щодо перетинання кордону України боржником ОСОБА_1 , відповідно до якого боржник востаннє перетнув кордон, покинувши межі України 08.09.2019 та повернувшись до України 13.09.2019, тобто до відкриття виконавчого провадження.

Доказів отримання виклику державного виконавця матеріали справи не містять.

Відповідно дост.33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 рокурегулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження`державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПКнаявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»(далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першоїстатті 1 Закону № 3857-XIIгромадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першоїстатті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені закономі є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК Україниу взаємозв`язку з положеннямистатті 6 Закону № 3857-XIIтаположеннямиЗакону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Приватний виконавець вказує, що документи виконавчого провадження ним було надіслано за адресою, яка зазначена у виконавчому документі, що свідчить про те, що боржник повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження.

Колегією суддів встановлено, що дії державного виконавця щодо направлення на адресу боржника документів виконавчого провадження відповідали вимогам закону.

Водночас, беззаперечно стверджувати, що боржник має можливість виконати боргові зобов`язання, але свідомо ухиляється від їх виконання наразі передчасно.

Приватним виконавцем не враховано, що Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявні в матеріалах справи документи, не вказують на свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків судовим рішенням, наявність у божника змоги виконати судове рішення повністю або частково, тому судом не встановлено фактів, що потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Частиною першою статті 375 ЦПК Українипередбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384,389,390,391 ЦПК Українисуд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича залишити без задоволення

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.В.Маміна