Дата документу 03.09.2020
Справа № 334/9427/18
Провадження № 2/334/468/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Лиходід А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту сумісного проживання, визначення ідеальних часток у квартирі, визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту сумісного проживання на момент відкриття спадщини, визначення ідеальних часток у квартирі, визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтований тим, що матір позивачки, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) перебувала у фактичних шлюбних відносинах з вітчимом, ОСОБА_4 з 1971 року. З часу знайомства, вітчим поселився у квартирі по АДРЕСА_1 , був там зареєстрований і вони жили однією сім`єю.

26.04.1974 року матір з вітчимом зареєстрували шлюб. Вітчим позивачку не удочеряв.

В серпні 1987 року їм була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_2 .

06.12.2000 року усі троє приватизували квартиру і Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради їм було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 .

05.08.2010 року мати померла, а позивачка залишилася проживати із вітчимом, у них був спільний бюджет, вони спільно харчувалися, спільно витрачали гроші на утримання квартири, її ремонт.

12.04.2018 року вітчим помер, а позивачка поховала його за свої кошти. Вітчим своїх дітей не мав, його батьки померли, інших спадкоємців першої, другої та третьої черги немає. З вітчимом позивачка проживала однією сім`єю 47 років і вважає себе такою, що спадщину прийняла.

23.11.2018 року позивачка звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заяво про видачу свідоцтва на спадщину після смерті ОСОБА_4 , але у видачі свідоцтва їй відмовили, оскільки не надано документів на підтвердження підстав для закликання до спадкування за законом.

Позивачка просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , визнати її, ОСОБА_1 , спадкоємицею четвертої черги, визнати, що ОСОБА_1 належить, а померлому ОСОБА_4 належало по 1/3 частки у квартирі АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .

08.02.2019 року позивачка уточнила позовні вимоги, оскілки їй стало відомо, що у вітчима залишилася недоотримана пенсія за квітень 2018 року, на яку вона просить визнати право власності.

13.01.2020 року позивачка уточнила вимоги в частині розміру недоотриманої пенсії, яки становить 2699,88 грн., на які вона просить визнати право власності.

13.02.2020 року позивачка уточнила позовні вимоги остаточно, просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зменшила позовні вимоги в частині визначення ідеальних часток у зв`язку із тим, що у спадковій справі, заведеній після смерті матері позивачки, мається відмітка про те, що матері належала 1/3 частка спірної квартири, у зв`язку з чим просить суд повернути надміру сплачений судовий збір.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача просив суд вирішити справу на власний розсуд.

Представник третьої особи Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

06.12.2000 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 приватизували на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 , про що Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради їм було видане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 ).

Згідно ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент приватизації і ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» частки співвласників приватизованого житла визнаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тому, кожному з них належало 1:3=1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , мати позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_3 , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.13).

18.05.2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий 1-1691 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_4 , чоловік померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_1 .

Після смерті матері позивачка продовжувала проживати у спірній квартирі разом з вітчимом ОСОБА_4 . У них був спільний бюджет, вони спільно харчувалися, спільно витрачали гроші на утримання квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 06.12.2000 року і недоотриману пенсію за квітень 2018 року у розмірі 2699,88 грн.

Спадкова справа № 198/2018 відкрита за заявою ОСОБА_1 від 14 вересня 2018 року за № 522, відповідно до якої остання приймає спадкове майно спадкодавця за законом. В заяві зазначено, що інших спадкоємців немає.

Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. від 23.11.2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин або факту прийняття спадщини проживанням однією сім`єю зі спадкодавцем.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Як пояснила суду свідок ОСОБА_5 , позивачка та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 мешкали однією сім`єю, як батько і дочка, у них був спільний бюджет, позивач доглядала його, поховала, що також підтверджується документами на поховання ОСОБА_4 , виданими на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, спадкоємців попередніх черг немає, а відтак, вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевказані обставини справи, думку учасників справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у загальній сумі 2968,73 грн., але за позовну вимогу про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті судовий збір на дату подачі позовної заяви становив 352,40 грн., а позивач помилково сплатила суму 704,80 грн., позов в частині вимог про визначення ідеальних часток був зменшений, у зв`язку із чим сума надміру сплаченого судового збору становить 1057,00 грн., яку позивач просить повернути.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, встановлених п.1 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. З урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1057,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , а також суму недоотриманої пенсії за квітень 2018 року у розмірі 2699,88 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять грн. 88 коп.) після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , надмірно сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 1057,00 гривень (одна тисяча п`ятдесят сім гривень 00 копійок)

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.