Провадження № 22-ц/812/1227/20
Постанова

іменем України

16 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 478/1085/19 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва, ухвалене суддею Рум`янцевою Н.О. 15 травня 2020 року в приміщенні цього ж суду у справі за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,-

встановив:

В липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг 21 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов цього Договору він складався з заяви позичальника, Умов надання та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за вказаним договором, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року складає 120225,88 грн., з яких: 4 810,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 115 415,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ«ПриватБанк» 4810 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 21 квітня 2011 року. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам відмовлено. Розподілено судовий збір.

Рішення суду першої інстанції про стягнення тільки тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та недостатньо повним дослідженням обставин, що мають значення для справи.

Так, відмовляючи в позові щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для їх

стягнення, порушивши норми матеріального права, зокрема ст.1048 ЦК України щодо встановлення умовами договору їх розміру та порядку одержання, а також принцип платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг.

Правом на відзив відповідачка не скористалась.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

В анкеті-заяві від 21 квітня 2011 року зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (підписану позичальником) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 7, 8-31).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року складає 120225,88 грн., з яких: 4 810,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 115 415,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що заборгованість за процентами визначена банком, починаючи з квітня 2011 року за ставкою 30 % річних, з 1 вересня 2014 року за ставкою 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,20 % річних щомісяця з розрахунку 360 днів на рік.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту сторонами не оскаржувалось, тому відповідно до приписів частини першої статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_3 сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим. З моменту отримання карти відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Водночас, докази дотримання банком процедури підвищення процентної ставки з 36% до 43,2% річних, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні.

До суду апеляційної інстанції АТ КБ «Приватбанк» надав розрахунок згідно умов договору та зазначеної процентної ставки у розмірі 3% на місяць.

Згідно з наданим розрахунком відповідачка станом на 31 травня 2019 року має заборгованість за тілом кредиту 4810, 60 грн. та заборгованість по процентам 9127 грн.08 коп..

Оскільки погодження сторонами збільшення процентної ставки матеріали справи не містять, тому заборгованість по сплаті процентів у розмірі 120225,88 грн. не може бути стягнута.

Проте, виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачці процентів за ставкою 36% річних. Таким чином, використовуючи методику розрахунку процентів за користування кредитом яку застосував банк в своїх розрахунках, за період з дня виникнення заборгованості до моменту звернення до суду, розмір процентів становитиме 9127 грн.08 коп.

Згідно умов кредитування, що підписані позичальником, передбачено пеню, штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Проте Банком вимог щодо стягнення пені та штрафів не заявлялось.

Визначаючи розмір заборгованості лише за тілом кредиту у розмірі 4810,60 грн., суд першої інстанції належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не з`ясував розмір фактичної заборгованості за процентами, оскільки вважав, що позивачем не надано доказів

Враховуючи викладене, на підставі пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» підлягає скасуванню та ухваленням нового судового рішення в цій частині та стягнення з відповідачки на користь Банку 9127,08 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом .

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності розподілу судового збору до задоволених вимог 11,6 % (13937,68 х 100 :120225,88) підлягає зміні судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги 557 грн. судового збору.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 557 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2019 року в частині відмови незадоволених вимог про стягнення заборгованості по процентам скасувати та ухвалити нове рішення?, в частині судового збору змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м.Київ, вул..Грушевського, 1Д) заборгованість по процентам за договором № б/н від 21 квітня 2011 року в розмірі 9127 грн.08 коп.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д) судовий збір в розмірі 557 грн.

В іншій частині удове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 18 вересня 2020 року.

Судді Т.З. Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова