Справа № 521/3991/20
Провадження № 2/521/2179/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мурзенко М.В.,

при секретарі - Корнієнко Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Назімкіна В. С.

представника відповідача - адвоката Поплавського Д. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали, визнання прав забудовника, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали, визнання прав забудовника, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини будівельних матеріалів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати права та обов`язки забудовника 1/2 частини закінченої, але не зданої в експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , в тому числі право здачі та введення в експлуатацію, подання декларації про готовність об`єкта, право на державну реєстрацію права власності квартири, також, просив стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 листопада 1964 року батьки позивача та відповідача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали ордер № НОМЕР_1 та вселились в квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складалася з: жилої кімнати - площею 21 кв.м., кухні - площею 4.0 кв.м., коридору - площею 4.1 кв.м., вбиральні. В подальшому в період з 1987 року до початку 2005 року, оскільки квартира не відповідала вимогам існуючих норм, а також були відсутні всі необхідні умови для проживання, в квартирі проживали 4 особи, з метою поліпшення житлових умов та удосконалення приміщень позивач разом із батьком ОСОБА_5 власними силами провели реконструкцію квартири, внаслідок чого площа квартири збільшилася до 82.1 кв.м. Реконструкція квартири була зроблена згідно проекту розробленому НДІ «Укрпроектреконструкція», квартира відповідає вимогам БНіП 2.08.01-89 «Житлові будівлі». Після проведення реконструкції, ОСОБА_5 звертався з відповідною заявою до Малиновської районної адміністрації м.Одеси, яка надала йому всі необхідні направлення в органи державного нагляду для погодження прийняття реконструйованої квартири в експлуатацію. ОСОБА_5 були зібрані всі погодження необхідні для прийняття до експлуатації реконструйованої квартири, а саме: технічний висновок архітектора, який був виконаний згідно дозволу Управління архітектури і містобудування за № 2827, висновок Малиновської районної санітарно-епідеміологічної станції м.Одеси від 23.06.2005 року за № 3-ІМ491, висновок Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя за № 237 від 11.03.2005 року, довідки Малиновського районного відділу м.Одеси Головного управління МНС в Одеській області за № 315 від 23.05.2005 року, висновок Управління архітектури та містобудування за № 1165/05. Після проведення реконструкції ОСОБА_5 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом про визнання за ним одним права власності на реконструйовану квартиру, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 червня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2013 року за ОСОБА_5 були визнано право власності на неї. За життя ОСОБА_5 розпорядився зазначеною квартирою, подаруваши її відповідачу ОСОБА_2 , проте ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року вказані судові рішення були скасовані, справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2013 року позов було залишено без розгляду. Також рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року було визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлений можливості отримати спадщину, реконструкція квартири фактично закінчена в 2005 році, квартира експлуатується за своїм функціональним призначенням, сплачуються комунальні послуги, після скасування рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 червня 2006 року право власності на неї не оформлювалося, оскільки відсутні оригінали проектно-технічної документації та дозволи видані ОСОБА_5 у 2005 році, у зв`язку з чим, позивач позбавлений можливості здійснити дії з подальшим оформленням квартири, що перешкоджає йому реалізувати своє право на отримання у власність частину створеного мною майна та набутого як у порядку спадкування, вважає, що йому належить 1/2 частина будівельних матеріалів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 1/3 частки в спільному майні, набутому за час проживання однією сім`єю, а також 1/6 частини будівельних матеріалів у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , вважає, що за життя його батько набув права забудовника, що включають в себе право здачі та введення вказаної квартири до експлуатації, подання декларації про готовність об`єкта, та право на державну реєстрацію права власності на реконструйовану квартиру.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2020 року по справі було відкрито провадження.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.08.2020 року (протокольною) по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.09.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що будівельні роботи з реконструкції квартири проводились без належного дозволу та без належного затвердженого проекту, за життя ОСОБА_5 не набув прав забудовника, а відтак вони не входять до складу спадщини, позивачем не надано доказів щодо номенклатури, кількості та вартості використаних при реконструкції квартири будівельних матеріалів, позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали прави, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 листопада 1964 року Бюро Обміну Житлової площі було видано ордер на сім`ю із двох осіб, в т. ч. ОСОБА_5 на зайняття квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку і відповідно й на момент її виділення складалась з жилої кімнати площею 21,0 кв. м, кухні - 4,0 кв. м, коридору - 4,1 кв. м та вбиральні.

За життя ОСОБА_5 здійснив реконструкцію вказаної квартири, внаслідок чого її площа збільшилась до 82,1 кв. м.

В 2005 році ОСОБА_5 звертався до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про прийняття реконструйованої квартири в експлуатацію, проте отримав відмову, оскільки райдержадміністрація не наділена відповідними повноваженнями (а.с. 5).

Вказані обставини встановлені Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року по справі № 2-2823/2006р. за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру за адресою АДРЕСА_1 , рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року по справі 521/14895/13-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріали справи не містять доказів передання вказаної квартири у власність ОСОБА_5 та членів його сім`ї у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м.Одеси.

Здійснюючи без згоди власника реконструкцію вказаної квартири ОСОБА_5 діяв протиправно, проведена реконструкція квартири є самочинним будівництвом в розумінні ст. 376 ЦК України, а відтак за життя ОСОБА_5 не набув прав та обов`язків забудовника.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_5 не набув прав забудовника у зв`язку із самочинною реконструкцією квартири за адресою АДРЕСА_1 , позов про визнання таких прав в порядку спадкування після його смерті задоволенню не підлягає.

Також суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання права власності за позивачем на Ѕ частину будівельних матеріалів, що були використані ОСОБА_5 при реконструкції вказаної квартири з огляду на наступне.

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних ОСОБА_5 при здійсненні реконструкції квартири, та які неможливо фактично виокремити, фактично зводяться до визнання права власності на частину реконструйованої квартири, визнання права власності на будівельні матеріали, використані для реконструкції квартири є неправильно обраним способом захисту, й задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, в постанові Верховного суду від 03.06.2020 року по справі № 722/1882/16-ц.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про застосування позовної давності, оскільки сплив строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові, її застосування є можливим за умови відсутності інших самостійних підстав для відмови в позові.

Підстави для розподілу судових витрат по справі відсутні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, проте стороною відповідача при поданні відзиву на позову не було надано попередній розрахунок таких витрат, а в подальшому - доказів їх понесення.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали, визнання прав забудовника - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: