ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Херсон

Номер справи: 657/1228/18

Номер провадження: 22-ц/819/1161/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сальник Наталії Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області у складі судді Ковальчук О.В. від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Каланчацька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя та виключення частки із складу спадкового майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Каланчацька державна нотаріальна контора, про визнання права власності та стягнення належного спадкодавцю майна на користь спадкоємця,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сальник Наталія Анатоліївна, звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.11.2005 року вона почала спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільні витрати та доходи, спільний бюджет.

Позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та вона, як цивільна дружина, здійснила його поховання, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану та довідки Каланчацької селищної ради.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина, яка складається із: 1) земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, із цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розміщена в АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 9 708 грн. 00 коп., що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 липня 2008 року, серії ЯЕ № 942679, реєстраційний номер 69; 2) гаражу загальною площею 37,1 кв. м, який знаходиться в АДРЕСА_3 , ринковою вартістю 51 520 грн., який належав спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, серії САЕ № 357298 від 07 лютого 2014 року; 3) земельної ділянки, загальною площею 0,0057 га, із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, ринковою вартістю 9 252 грн. 00 коп., яка знаходиться в АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності серії 887577 від 23 лютого 2013 року.

ОСОБА_1 зазначила, що вказане спадкове майно придбано в період сумісного проживання зі спадкодавцем та за спільні кошти, тому Ѕ частина вказаного майна належить їй на праві спільної сумісної власності, як особі, яка перебували у фактичних шлюбних відносинах із покійним більше п`яти років, без реєстрації шлюбу. Таким чином, оскільки у відповідності до положень Сімейного кодексу України частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя, Ѕ частина вищевказаного майна підлягає виключенню зі спадкової маси спадкодавця ОСОБА_5 .

Позивачка вказала, що вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак листом державного нотаріуса Каланчацької державної нотаріальної контори від 21 квітня 2018 року її повідомлено про відсутність підстав для закликання її до числа спадкоємців після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин та доказів належності її до черг спадкоємців за законом. Таким чином, встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу їй необхідно для реалізації своїх спадкових прав та прав дружини на Ѕ частину спадкового майна

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 і спадкоємцем першої черги та претендує на все спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, оскільки за його заявою відкрито спадкову справу.

На підставі викладеного, позивачка просить:

1) встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2005 року по 27 лютого 2018 року;

2) визнати за нею право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме: право власності на частку земельної ділянки, яка розміщена в АДРЕСА_2 , гаражу, який знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_3 ;

3) виключити належну ОСОБА_1 частку земельної ділянки, яка розміщена в АДРЕСА_2 , гаражу, який знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , із складу спадкового майна, що відкрилося після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , оскільки згідно вимог ст. 1264 ЦК України цивільна дружина має право на спадкування лише в четверту чергу. При цьому, ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_5 хоч і проживали за однією адресою, але подружжям не являлись, не підтримували сімейні стосунки, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету.

Позивач за зустрічним позовом вказав, що ОСОБА_1 ніяким чином участі у придбанні спірного майна внаслідок спільної праці зі ОСОБА_5 не приймала, тому визнати її та ОСОБА_5 в повному розумінні подружжям неможливо. При цьому, наголосив, що позивачка за первісним позовом похованням його батька не займалась, фактично похованням займались найближча рідня та друзі померлого.

Окрім того, ОСОБА_3 зазначив, що у них з позивачкою була усна домовленість, відповідно до якої ОСОБА_1 лишається у власність приватна лікарня та майно, яке знаходилось в ній і вона відповідно не чинитиме ОСОБА_3 будь-яких перешкод в оформлені спадкових прав. Незважаючи на домовленість, ОСОБА_1 привласнила приватну лікарню ОСОБА_5 , яка була особистою приватною власністю останнього, переоформивши договір довічного утримання, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також привласнила все майно, яке знаходилося в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживав спадкодавець. На прохання надати списки вивезеного майна ОСОБА_1 відмовилась.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить: 1) визнати за ним як за спадкоємцем за законом право власності на земельну ділянку, яка розміщена в АДРЕСА_2 , право власності на яку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 липня 2008 року, серії ЯЕ № 942679, реєстраційний номер 69, виданого на ім`я ОСОБА_5 ; гараж, загальною площею 37,1 кв.м., який на праві власності належав ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про право власності, серії САЕ № 357298 , видане 07 лютого 2014 року на ім`я ОСОБА_5 та земельну ділянку загальною площею 0,057 га, із цільовим призначення для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться в АДРЕСА_3 та яка на праві власності належала ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про право власності серії 887577 видане 23 лютого 2013 року на ім`я ОСОБА_5

2) стягнути з ОСОБА_1 на його користь все майно, яке знаходилося в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить останньому як спадкоємцю за законом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3) стягнути з ОСОБА_1 на його користь все майно, яке знаходиться та знаходилося в приміщенні призначеному для приватної клініки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить йому як спадкоємцю за законом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 травня 2020 рокув задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі доручення діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Каланчацька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя та виключення частки із складу спадкового майна, - відмовлено в повному обсязі.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі доручення діє ОСОБА_4, в інтересах якої на підставі доручення діє ОСОБА_32, до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Каланчацька державна нотаріальна контора про визнання права власності та стягнення належного спадкодавцю майна на користь спадкоємця - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат Сальник Наталія Анатоліївна, яка діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що спірне нерухоме майно, яке ввійшло до спадщини після смерті ОСОБА_5 , а саме - земельні ділянки і гараж, було придбано нею та спадкодавцем за час спільного проживання з 2005 року однією сім`єю спільною працею та за спільні грошові кошти, а тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , допитаних в суді першої інстанції. При цьому, свідки сторони відповідача ОСОБА_3 , зокрема ОСОБА_17 та ОСОБА_18 плуталися у своїх свідченнях з приводу проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю та спільно придбаного ними майна, пояснивши, що їм це точно невідомо. Із показань ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 можна зробити висновок , що вочевидь мали місце неприязні стосунки з ОСОБА_22 . Окрім показів свідків, проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та ведення з ним спільного господарства підтверджується дослідженими в судовому засіданні в суді першої інстанції фотознімками та письмовими документами з місця роботи подружжя, їх доходи за останні десять років. Також скаржник посилається на те, що після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 добровільно звільнила квартиру та ключі від неї передала особисто відповідачу, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. При цьому, неподільні речі, придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час спільного проживання залишились в квартирі, що вбачається із вищезазначеної розписки. Інші речі, придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зокрема, газова плита, кондиціонер, електричний водонагрівач, холодильник, вона залишила собі, вважаючи, що це майно поглинало вартість залишеного в квартирі майна, зокрема, металопластикові вікна, облаштований під пластик балкон, встановлені конвектори, підведене та замінене газопостачання і комунікації, косметичний ремонт квартири. Окрім того, за домовленістю з відповідачем було продано транспортний засіб спадкодавця ОСОБА_5 та отримані кошти поділено між сторонами, що підтверджує факт того, що ОСОБА_3 знав, що ОСОБА_1 приймала участь у придбанні майна. Таким чином, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кушніренко С.В., який діє від імені ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та просить взяти до уваги що свідки зі сторони позивачки є друзями останньої, а тому їх покази треба оцінювати критично. Окрім того, всі свідки позивачки робили висновок про ведення спільного господарства виходячи з припущень та з факту, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 мешкали в одній квартирі. Посилались на придбання за спільні кошти, мотивуючи це тим, що ОСОБА_5 і ОСОБА_1 отримували зарплату, знімали грошові кошти з банківських карток і тому напевно мали спільний бюджет. Жоден зі свідків не засвідчив про те, що ОСОБА_1 на будь-що: на придбання побутової техніки чи будівництво, чи на ремонт давала грошові кошти. Брат позивачки ОСОБА_23 із дружиною ОСОБА_14 пояснили, що на ремонт клініки брав гроші ОСОБА_5 і повертав також він. ОСОБА_8 , який проводив ремонт в квартирі ОСОБА_5 пояснив, що розрахунки з ним вів останній.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_5 категорично відмовлявся від розмов про шлюб з ОСОБА_1 , не довіряв останній, спільного бюджету не було, зберігав кошти у свідка. Свідок запропонував ОСОБА_5 побудувати гараж і будував його разом з ним, допомагали ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , гроші на будівництво давали в борг ОСОБА_17 і ОСОБА_26 . Свій день народження 55 років ОСОБА_5 святкував з друзями та говорив, що взагалі ОСОБА_1 не бажає бачити. Їхнє життя не можна назвати подружнім. ОСОБА_5 займався організацією клініки, брав гроші на будівництво та обладнання, говорив, що складе заповіт на сина. Поховання проводили друзі та колеги, займалася всіма питання поховання ОСОБА_27 . Аналогічні покази дав ОСОБА_18 , а також свідок ОСОБА_25 , який ще пояснив, що ОСОБА_5 робив ремонт у своїй квартирі та за свій кошт придбавав меблі. На будівництво гаражу ОСОБА_5 знімав свої кошти з картки.

Свідок ОСОБА_28 пояснила, що ОСОБА_5 ховав у неї вдома свій паспорт, одружуватись з ОСОБА_1 , на бажав. 55-річчя святкував з друзями, ОСОБА_1 не було, його похованням займались друзі.

Свідок ОСОБА_29 пояснювала, що ОСОБА_1 говорила, що вона у квартирі ніхто і нічого в ній робити не буде. На поховання ОСОБА_1 дала лише 500 грн., пам`ятником вона також відмовилась займатись.

Свідок ОСОБА_30 пояснив, що стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не можна назвати сімейними.

Свідок ОСОБА_31 пояснила, що ОСОБА_1 висловлювала обурення в зв`язку з будівництвом ОСОБА_5 гаража і сказала, що приймати участі в цьому не буде. На будівництво гаражу ОСОБА_5 все купував за свій кошт, допомагали знайомі. Стосунки між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 не можна назвати сім`єю, оскільки у ОСОБА_5 було своє особисте життя, а у ОСОБА_1 - своє, спільного бюджету у них не було.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільного господарства не вели, про що ОСОБА_5 говорив своїм друзям, у них були окремі бюджети та власні грошові кошти. У будівництві гаражу ОСОБА_1 участі не приймала.

Звертає увагу суду на те, що земельні ділянки, на які претендує позивачка ОСОБА_5 приватизовані та не вважаються об`єктом спільного майна. За життя ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_6 договір довічного утримання і в будинку останнього створив приватну клініку, гроші на облаштування брав в борг і сам повертав. Після смерті ОСОБА_5 позивачка переоформила на себе договір довічного утримання. Адвокат просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Сальник Н.А., яка діє в її інтересах, підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити та взяти до уваги, що дійсно ОСОБА_1 фізично не будувала гараж, однак вважають, що є достатньо доказів того, що ОСОБА_1 жила із ОСОБА_5 однією сім`єю, це видно з фотографій, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки, вони працювали разом, відпочивали, робили ремонти в квартирі ОСОБА_5 , проводили комунікації. В період сумісного проживання побудований гараж та приватизовані земельні ділянки. Просять взяти до уваги, що ОСОБА_1 проживала зі ОСОБА_5 з 2000 року, чому у позові зазначено, що сумісне проживання з 28.11.2005 року - пояснити не можуть.

Адвокат Кушніренко С.В., який діє від імені ОСОБА_3 , апеляційну скаргу не визнав, просить її залишити без задоволення та пояснив, що жодного належного та допустимого доказу проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 однією сім`єю у справі немає. Жоден свідок позивача чітко не пояснив щодо спільного господарства і бюджету, факт проживання в одній квартирі не підтверджує спільного бюджету. Фотографії ОСОБА_1 зі ОСОБА_5 також цього не підтверджують. Довідці Каланчацької селищної ради про те, що ОСОБА_1 провела поховання - просить дати належну оцінку, оскільки показами свідків підтверджується, що ОСОБА_1 приймала участь у похованні шляхом передачі 500 грн, все інше без її участі робили родичі і друзі померлого. Стосовно будівництва гаража, просить суд взяти до уваги, що жодної участі ОСОБА_1 не приймала - ні грошима, ні особисто, земельні ділянки взагалі не є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки ОСОБА_5 набув їх шляхом приватизації, а не за кошти.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 2,4 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 01.03.2018 року Каланчацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області та копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданого на запит ОСОБА_1, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 51 (т. 1 а.с. 15-16).

Відповідно до копії довідки № 500, виданої Каланчацькою селищною радою Каланчацького району Херсонської області, ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , дійсно провела поховання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно.

Так, згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 942679 від 30.07.2008 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № РИ-013 від 03.06.2013 року, ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:004:0018, розташована по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 18-22).

Згідно копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 704884 від 23.02.2013 року та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 705072 від 23.02.2013 року ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,0057 га, із цільовим призначення для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться в АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 61-63).

Відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 17499054 від 07.02.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17499480 від 07.02.2014 року ОСОБА_5 на праві власності належав гараж, загальною площею 37,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 23-25).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 06 лютого 1990 року Цюрупинським районним РАцС, ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 50).

Згідно накладних № 250 від 13.10.2014 року, № 514 від 02.10.2015 року, № 990 від 01.10.2016 року ОСОБА_1 здійснила замовлення віконних конструкцій загальною сумою 14 396,66 грн на адресу встановлення: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 109-112).

Аналізуючи наявні докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що покази свідків є суперечливими, а тому спростовують одне одного.

Наведені докази не доводять ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , наявність у них спільного бюджету, спільні витрати, придбання майна в інтересах сім`ї за кошти спільного бюджету.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю зі ОСОБА_5 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно, та придбання вказаного майна внаслідок спільної праці.

Стаття 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Посилання позивача на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім`ї.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року в справі № 337-5266/15-ц.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року (справа № 524/10054/16).

За таких обставин, суд першої інстанції оцінивши в сукупності докази, в тому числі покази свідків, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Додані до апеляційної скарги спільні фотографії позивачки та ОСОБА_5 не свідчать про ведення спільного господарства і спільного бюджету, а тому не спростовують висновки суду.

Посилання скаржниці на ремонт і поліпшення квартири ОСОБА_5 , також не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачка проживала в цій квартирі і зобов`язана приймати участь у її обслуговуванні.

Додані до позову копії товарного чеку та гарантійний талон на газову плиту, кондиціонер, електричний водонагрівач, тощо не містять відомостей про набувача та джерело оплати, отже не доводять статусу цього майна та не підтверджує обставин в обґрунтування позову ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно вимог п.5 ч.1 ст. 57 СК України земельні ділянки, отримані ОСОБА_5 у власність в процесі приватизації, не є сумісним майном. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину земельних ділянок, приватизованих ОСОБА_5 , - не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про визнання гаража спільним майном, - також правильно залишені судом першої інстанції без задоволення, оскільки позивачкою достеменно не доведено її участь в будівництві, ні особисто, ні матеріально. Земельну ділянку під будівництво та дозвіл на будівництво, а також свідоцтво про право власності на гараж - на ім`я ОСОБА_5 . Позивачка та ОСОБА_5 не перебували у шлюбі, а тому з урахуванням встановлених обставин, сам по собі факт їх спільного проживання в одній квартирі та підтримання стосунків, наявність у кожного з них доходів, автоматично не свідчить про статус зведеного гаража, як спільного майна із ОСОБА_1 .

Доводи , викладені в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного,суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування або зміни немає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сальник Наталії Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 травня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 01 вересня 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова