справа №619/2815/19
провадження №2/619/121/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,

при секретарі - Суржкової В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Талана О.П. ,

представника відповідача - Кероп`яна С.Є. ,

представників третьої особи - Балановського О.О., Крюкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області «Про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що з 19.12.2018 він займав посаду виконуючого обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до призначення в установленому порядку керівника цієї державної установи з наданням права першого підпису організаційно-розпорядчих документів відповідно до наказу Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 540-к від 18.12.2018 «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби».

02.07.2019 Головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було видано наказ № 372-к «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби», яким виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів покладено на ОСОБА_5 , а також яким скасовано чинність наказу № 540-к від 18.12.2018 «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби».

На час звернення до суду він знаходився на лікарняному з 03.07.2019 по 26.07.2019 включно.

29.07.2019 позивач вийшов на роботу до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, надавши при цьому лікарняні листи серії АДР № 666881 та серії АДР № 767076.

Того ж дня, йому було вручено копію наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 373-к від 02.07.2019 про звільнення від виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у зв`язку з закінченням строку (пункт 3 статті 23) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

29.07.2019 позивачу було вручено копію наказу Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 113-ОС від 29.07.2019, згідно якого ОСОБА_4 було звільнено від виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у зв`язку з закінченням строку (пункт 3 статті 23) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України

З наказами №372-к від 02.07.2019, наказом № 373-к від 02.07.2019 та наказом № 113-ОС від 29.07.2019 він категорично не погоджується, вважає їх протиправними і такими, що не відповідають чинному законодавству України і прямо порушують його права та інтереси.

В судовому засіданні представник позивача просить визнати накази: Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 372-к від 02.07.2019 «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби»; Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 373-к від 02.07.2019 «Про звільнення ОСОБА_4 »; Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 113-ОС від 29.07.2019 «Про звільнення ОСОБА_4 » незаконними та скасувати їх. Поновити ОСОБА_4 на посаді виконуючого обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Стягнути з Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду. Судові витрати покласти на відповідача.

14.08.2019 до суду від представника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Талан О. надійшов відзив на позов в якому зазначив, що Держпродспоживслужба здійснювала свої повноваження в межах та на підставах чинного законодавства, а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

10.09.2019 від т.в.о. Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позов в якому заперечував проти задоволення позову зазначив, що відповідно до наказу №540-к від 18.12.2019 ОСОБА_4 призначили з 19.12.2018 року виконуючим обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, з наданням йому права першого підпису організаційно - розпорядчих документів, тобто до виконання строкової роботи на яку його було призначено. Позивача було правомірно звільнено з посади у зв`язку з тимчасовим виконанням обов`язків, на яку ОСОБА_4 було призначено.

24.10.2019 до суду від в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області Бабарук А. надійшли письмові пояснення в яких вказав, що позивач виконував обов`язки за посадою тимчасово, а саме до призначення на цю посаду на постійній основі та його трудові права не було порушено.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

У судовому засіданні представники відповідача Талан О.П. , та Кероп`ян С.Є. заперечували проти задоволення позову.

У судовому засіданні представники третьої особи Балановський О.О. та Крюкова А.О. просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що з 19.12.2018 ОСОБА_4 займав посаду виконуючого обов`язки директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до призначення в установленому порядку керівника цієї державної установи з наданням права першого підпису організаційно-розпорядчих документів відповідно до наказу Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 540-к від 18.12.2018 «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби».

02.07.2019 Головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було видано наказ № 372-к «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби», яким виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів покладено на ОСОБА_5 , а також яким скасовано чинність наказу № 540-к від 18.12.2018 «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби».

Відповідно наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 373-к від 02.07.2019 ОСОБА_4 звільнений від виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у зв`язку з закінченням строку (пункт 3 статті 23) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Позивач дізнався про існування наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 373-к від 02.07.2019 шляхом його вручення 29.07.2019.

29.07.2019 позивачу було вручено копію наказу Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 113-ОС від 29.07.2019, згідно якого ОСОБА_4 було звільнено від виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у зв`язку з закінченням строку (пункт 3 статті 23) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України, - держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийняті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно ст. 23 КзпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Вказані трудові відносини були строковими, оскільки:

1) згідно Наказу Голови Держпродспоживслужби України № 540 - к від «Про тимчасове виконання обов`язків директора Харківської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби» Митрофанов О.О. був призначений в.о.директора до призначення керівника лабораторії в установленому порядку, з наданням йому права першого підпису організаційно-розпорядчих та фінансових документів. Тобто таке призначення було тимчасовим та чітко обмежувалося визначеною подією;

2) термін «тимчасово виконуючий обов`язки» слід розуміти за його суттю, яке полягає у тому, що призначення особи на посаду тимчасово виконуючого обов`язки зумовлене певною необхідністю та виникає у зв`язку з певними виробничими обставинами;

3) позивач особисто усвідомлював тимчасовий характер виконуваної ним роботи;

4) не зазначення строку, на який покладено тимчасове виконання обов`язків, не змінює тимчасовий характер виконання цих обов`язків, який обмежений саме певною подією;

5) позивач не може бути поновлений на роботі відповідно до посади, на яку він не призначався та на підставі безстрокового трудового договору.

Звідси слідує, що призначення позивача виконуючім обов`язки обмежувалось чітко визначеною подією - призначення керівника. Таке призначення було тимчасовим і не визначено в часі у зв`язку із неможливістю об`єктивно передбачити тривалість процедури погодження.

Ураховуючи, що будь - яким іншим нормативно-правовим актом не викладено поняття та правова природа «виконуючий обов`язки» слід виходити із зазначеного визначення, яке за своєю суттю полягає у тому, що призначення особи на посаду тимчасово виконуючого обов`язки зумовлене певною необхідністю, що виникає у зв`язку з певними виробничими обставинами.

Звільнення з посади виконуючого обов`язки може бути наслідком припинення обставин, які роботодавець вважав виробничою необхідністю, яка виникла після звільнення з посади, відсутності кандидатури на вільну посаду чи певними проблемами з погодженнями такої кандидатури.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду вбачається, що рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язку до призначення постійного директора було викликане необхідністю і не суперечить нормам матеріального права відповідно до яких безпосереднє управління здійснює його керівник, який в межах наданих йому повноважень вирішує питання діяльності, видає накази і розпорядження, визначає функціональні обов`язки працівників.

Тимчасовий характер виконання обов`язків, а не перебування на посаді на постійній основі підтверджується документами, які видавалися за його підписом.

Тому слід вважати, що і позивач особисто усвідомлює тимчасовий характер виконуваної роботи. Не зазначення терміну, на який покладено виконання обов`язків, не змінює тимчасовий характер виконання цих обов`язків, який обмежений саме певною подією, тобто призначенням на цю посаду іншої особи.

Призначення виконуючим обов`язків на вакантну посаду по суті не суперечить вимогам п. 2 Роз`яснень Ради Міністрів СРСР № 30/39 від 29.12.1995 року, оскільки призначення здійснювалось вищестоящим органом управління, а порушення терміну, зазначеного у наведеній нормі, само по собі не тягне за собою зміну тимчасового характеру такого призначення, оскільки такі наслідки не передбачені ні вказаним розпорядженням, ні нормами КзпП.

Відповідно ст.39-1 КзпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Отже, позивача було прийнято на посаду виконуючого обов`язки директора, до моменту призначення директора установи у встановленому законом порядку, тому застосування в даному випадку ст. 39-1 КЗпП України є не можливим. В момент призначення на посаду директора Дейнеко О.О., позивача було звільнено, тобто він виконав строкову роботу на яку його було прийнято.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_4 про поновлення на посаді виконуючого обов`язки директора судом також враховується та обставина, що такої посади, як виконуючий обов`язки директора не існує в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом №336 від 29.12.04 Міністерства праці та соціальної політики України, тому вимоги позивача про поновлення його на посаді виконуючого обов`язки директора не можуть бути задоволені.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

В даному випадку підставою для звільнення є закінчення строку дії строкового трудового договору (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП) та саме з цією обставиною роботодавець пов`язував звільнення позивача.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі.

За відсутності правових підстав для поновлення позивача на роботі, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку, тому в цій частині вимоги ОСОБА_4 також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивача було правомірно звільнено з посади у зв`язку з виконанням роботи, на яку ОСОБА_4 було призначено.

Керуючись п. 2 Роз`яснень Ради Міністрів СРСР № 30/39 від 29.12.1995 року, п. 18 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»ст.ст.5-1, 23, 26, 36, 39-1, 232 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 48 ,76-81, 263 -265, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд протягом 30-ти дні з дня його проголошення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець