Справа № 191/1787/20
Провадження № 2/191/526/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - Кухаря Д.О.

за участю секретаря - Каліневич Ж.В.

розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, третя особа: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора про зняття заборони на відчуження нерухомого майна ,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2020 року позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим що, 25 квітня 1986 року рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів №197 ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі з 15 вересня 1984 року по 25 листопада 2016 року, була надана в безстрокове володіння земельна ділянка, для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві особистої власності.

03 травня 1987 року ОСОБА_2 , працюючи на посаді оператора котельні Синельниківського рефрижераторного вагонного депо отримав позику в сумі 3000 (три тисячі) карбованців, строком на 10 років, під 2% річних та зобов`язався не пізніше 3 травня 1988 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, за індивідуальним планом, в зв`язку з чим ним було підписано зобов`язання від 03 травня 1987 року.

07 травня 1987 року керівником Синельниківського рефрижераторного вагонного депо за формою 09 було складено повідомлення про видачу позички № 1 ОСОБА_2 у сумі 3000 карбованців строком на 10 років на будівництво житлового будинку, відведеному в АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки та направлено нотаріусу Синельниківської державної нотаріальної контори, для вчинення посвідчувального напису.

07 травня 1987 року нотаріус Синельниківської державної нотаріальної контори наклала заборону на відчуження будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до повного погашення позички.

22 лютого 1993 році ОСОБА_2 звільнився за власним бажанням з Синельниківського рефрижераторного вагонного депо. На вимогу адміністрації депо здійснив погашення виданої йому позики в готівковій формі в бухгалтерію Синельниківського рефрижераторного вагонного депо. В бухгалтерії Синельниківського рефрижераторного вагонного депо ОСОБА_2 було видано бухгалтером прибутковий касовий ордер на отримані грошові кошти. Документами господарської діяльності ОСОБА_2 займалась його мати ОСОБА_3 , яка зберігала за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

14 лютого 1992 року вони закінчили будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 та після того як поступово почали перевозити речі в збудований будинок, стали в ньому проживати. 27 червня 1997 року Синельниківським МРВ України в Дніпропетровській області вона була зареєстрована за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 свекруха позивачки ОСОБА_3 померла. За життя ОСОБА_3 частково передала їй документи господарської діяльності їхньої сім`ї.

В 2019 році позивач звернула увагу, що прибутковий касовий ордер Синельниківського рефрижераторного вагонного депо на погашення позики, який її чоловік ОСОБА_2 передав на зберігання своїй матері, залишився в неї.

25 листопада 2016 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 був розірваний та з цього часу по теперішній час вони перестали вести спільне господарство. Після розлучення ОСОБА_2 став проживати окремо, частково взявши з собою сімейні документи.

У 2019 році позивач звернулась до Синельниківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ житлового будинку, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням від 22 квітня 2019 року Синельниківський міськрайонний суд позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив частково та визнав за нею право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого 02 листопада 2004 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .

12 серпня 2019 року позивач звернулась до реєстратора Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. з заявою про здійснення реєстрації її права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 14 серпня 2019 року отримала у реєстратора Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частину житлового будинку.

Також, 14 серпня 2019 року реєстратор Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. надала позивачу Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої мається інформація щодо типу обтяження: заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером №3876950 зареєстрованого 12.10.2006 року нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори на будинок, за адресою АДРЕСА_1 , власник якого є ОСОБА_2 .

Тобто, нотаріус Першої Синельниківської державної нотаріальної контори після повного погашення позики ОСОБА_2 не виключив з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 12 жовтня 2006 року про накладення заборони на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд зняти заборону на відчуження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , який на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 22.04.2019 року реєстратором Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. зареєстровано 12 серпня 2019 року за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3876950 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 12 жовтня 2006 року про накладення заборони на відчуження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач до початку судового засідання надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач, в особі представника територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Ковтун А.О. до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти відповідно до чинного законодавства.

Третя особа - Перша синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату розгляду справи.

Відповідно до ч 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів №197 від 25 квітня 1986 року ОСОБА_2 , була надана в безстрокове володіння земельна ділянка, для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві особистої власності.

З копії зобов`язання від 03.05.1987 року, вбачається, що ОСОБА_2 , працюючим на посаді оператора котельні Синельниківського рефрижераторного вагонного депо отримано позику в сумі 3000 (три тисячі) карбованців, строком на 10 років, під 2% річних та зобов`язано не пізніше 3 травня 1988 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 68,8 кв. м, за індивідуальним планом ( а.с.8).

Відповідно до повідомлення про видачу позики від 07 травня 1987 року - ОСОБА_2 надано позику у сумі 3000 карбованців строком на 10 років на будівництво житлового будинку, відведеному в АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки.

Надана суду копія Заборони від 07 травня 1987 року свідчить про накладення нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори на будівлю ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборони на відчуження нерухомого майна до погашення позики ( а.с. 9 зворотна сторінка).

Відповідно до акту № 49 від 14 лютого 1992 року будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 закінчено ( а.с.10).

З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду від 22.04.2019 року вбачається, що за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 15-16).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу 177460087 від 14.08.2019 року власником Ѕ житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 ( а.с. 17).

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зазначено тип обтяжень: заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером №3876950 зареєстрованого 12.10.2006 року нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори на будинок, за адресою АДРЕСА_1 , власник якого є ОСОБА_2 ( а.с.18).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1, ч. 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Враховуючи те, що позивачу на правовій підставі належить Ѕ частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на який помилково накладено заборону на його відчуження, оскільки сума позики виданої Синельниківським рефрижераторним вагонним депо погашена повністю, суд вважає, що підстави наявні для задоволення позову ОСОБА_1 з метою усунення обставин, які перешкоджають їй у реалізації належних прав власника.

Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, ст. ст.16,317,319,321 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,81, 206, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , який на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 22.04.2019 року реєстратором Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. зареєстровано 12 серпня 2019 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3876950 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 12 жовтня 2006 року про накладення заборони на відчуження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Суддя: Д. О. Кухар