Провадження № 2-др/752/32/20
У Х В А Л А

іменем України

30.07.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

при секретарі Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення, -

в с т а н о в и в:

рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича та Державного підприємства «Сетам», треті особи: Компанія «Морган Кін Лімітед», Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, акту проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності. Та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов"язання вчинити дії. (т. 2 а.с. 246)

30 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Іванов А.В. звернувся у суд з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 20 000 грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що 25.09.2019 р. він уклав з адвокатом Риженко О.С. договір про надання правової допомоги.

В судовому засіданні представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов А.В. є відповідачем у даній справі, подавав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та особисто приймав участь в судових засіданнях, проте заяву про стягнення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі не зробив. Копію договору про надання правової допомоги та акт передачі-приймання послуг за договором надав суду лише 30 червня 2020 року разом з заявою про стягнення судових витрат, а отже відповідач пропустив відповідний строк.

При цьому, у заяві про стягнення судових витрат відповідач просить поновити пропущений процесуальний строк для подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач не вказав про поважність причин пропуску строку подання заяви про стягнення судових витрат.

У зв`язку із викладеним, суд вважає, що заява приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. про стягнення витрат у розмірі 20 000 грн. необхідно залишити без розгляду, так як докази подані поза межами строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича та Державного підприємства «Сетам», треті особи: Компанія «Морган Кін Лімітед», Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу, акту проведення прилюдних торгів, свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: