Справа № 265/5594/19
Провадження № 2/265/230/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді- Копилової Л. В.,

за участю секретаря - Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю шляхом виселення.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій і зареєстрований. 22 липня 2018 року він на підставі усної домовленості з відповідачкою передав їй свою квартиру в оренду строком на 3 місяці без права суборенди з оплатою 500 грн. на місяць та сплатою орендарем комунальних витрат. Жоден письмовий договір цього дня між ними не укладався. Однак, пізніше відповідачка надала йому копію договору оренди, підписаного нібито ним особисто та нею, за умовами якого він передав їй свою квартиру в оренду на 36 місяців з правом суборенди. Наданий нею екземпляр договору є дуже сумнівним, містить неодноразові виправлення та дописи. Після спливу трьох місяців з дня їх домовленості він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою звільнити його квартиру, на що вона категорично відмовляється, вселила до квартири невідомих йому людей. З цього приводу він неодноразово звертався до поліції, де дізнався про те, що відповідачка ОСОБА_2 може називати себе ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і раніше була засуджена за шахрайство з квартирами. Окрім того, йому стало відомо про наявність договору оренди його квартири, укладеного між відповідачкою та попереднім власником в 2018 році, хоча одноосібним власником цієї квартири є він з 2015 року.

З урахуванням наведеного просить суд усунути йому перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири та стягнути з неї на його користь судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 на розгляд справи не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлена в установленому законом порядку.

За наявності згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 21 грудня 2015 року є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

У вказаній квартирі позивач зареєстрований (а.с.4).

З пояснень позивача вбачається, що між ним та ОСОБА_2 мала місце усна домовленість про передачу ним їй в оренду його квартири строком на 3 місяці без права суборенди з оплатою 500 грн. на місяць. Більше ніякий договір ним не укладася, однак він не заперечує того, що в той період зловживав алкогольними напоями і міг щось підписувати.

Однак, за відсутності належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості перевірити ці доводи позивача.

Водночас судом встановлено, що протягом 2019-2020 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до Лівобережного ВП Центрального ВП ГУ МВС України в Донецькій області із заявами щодо конфліктів з ОСОБА_2 з приводу звільнення належної йому квартири АДРЕСА_1 .

В ході перевірки заяв ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 пояснювала працівникам поліції, що орендує квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладеного договору від 15 вересня 2018 року з попереднім власником квартири ОСОБА_7 на строк до 15 вересня 2019 року включно, про що надала копію такого договору.

Як вбачається з переглянутого судом відеозапису, який зроблено дільничним інспектором поліції з метою перевірки звернень ОСОБА_1 , квартиру позивача дійсно займає жінка, яка представлялася ОСОБА_2 , пояснювали дільничному про те, що орендує квартиру та показувала договір оренди квартири від 22 липня 2018 року, укладений з ОСОБА_1 строком на 36 місяців. Тому відмовлялася звільнити займану нею квартиру, виганяла з неї як ОСОБА_1 , так і працівників поліції.

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 з 14 травня 2019 року зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.45).

21 травня 2019 року ОСОБА_1 направляв претензію відповідачці, з проханням звільнити його квартиру, однак така залишилася без реагування (а.с.12).

Допитана судом свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є матір`ю попереднього власника квартири АДРЕСА_1 . За його дорученням здійснювала продаж вказаної квартири ОСОБА_1 в 2015 році. Більше ніяких угод з квартирою ні вона, ні її син, який з того ж року не проживає на території України не укладали. Хто проживає в цій квартирі на даний час вона не знає, однак зі слів позивача їй відомо, що він вже другий рік не має доступу до своєї квартири, так як її займає якась жінка.

Свідок ОСОБА_9 працює дільничним інспектором Лівобережного ВП Центрального ВП ГУ МВС України в Донецькій області. Ним здійснювалася перевірка за заявами ОСОБА_1 щодо конфліктів з ОСОБА_2 з приводу звільнення належної тому квартири АДРЕСА_1 . Крім того, він виїздив за викликом на лінію 102 за дзвінком ОСОБА_1 . Той перебував в стані алкогольного сп`яніння та пояснював, що отримував від ОСОБА_2 якісь гроші, а остання пояснювала, що орендує у нього квартиру, показувала відповідний договір оренди. Зі слів сусідів було встановлено, що ОСОБА_2 здає цю квартиру в суборенду і там проживали якісь люди. Також ОСОБА_2 дійсно сплачувала позивачу якісь гроші, а йому надавала тимчасове житло в бараках. В ході проведення перевірки він спілкувався з нотаріусом і перевіряв належність спірної квартири позивачеві.

Таким чином, судом встановлено, квартира, власником якої є позивач ОСОБА_1 з 21 грудня 2015 року, АДРЕСА_1 , зайнята для проживання відповідачкою ОСОБА_2 , яка відмовляється зільнити її.

Перевірити підстави вселення її до цієї квартири суд позбавлений можливості в зв`язку з відсутністю доказів.

Позивач надав суду копію договору оренди, з якого вбачається, що він підписаний відповідачкою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 , за умовами якого останній передав їй свою квартиру в оренду на 36 місяців з правом суборенди (а.с.9).

Однак оригінал такого доказу суду не надано. Надана копія містить неодноразові виправлення та дописи, прочитати її місцями неможливо, а номер квартири не відповідає номеру, належній позивачеві, тому суд не приймає вказану копію як належний доказ по справі.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власнику, згідно із ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 будучи одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , в яку вселилася відповідачка ОСОБА_2 та відмовляється звільняти її, позбавлений права володіти та користуватися належним майном.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про те, що діями ОСОБА_2 порушується право власності позивача, тому таке право підлягає захисту усуненням йому перешкод у володінні та користуванні власністю шляхом виселення відповідачки з квартири, належної позивачеві.

З наведених підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст.15,16,317,319,391 ЦК України, ст.ст.12,77,81,82,141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю шляхом виселення, задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року.

Суддя ____________________ Копилова Л.В.