Справа № 462/1917/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненим права власності та визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 2 січня 2018 року звернилась до суду з позовною заявою, яка була уточнена, в якій зазначила, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , 1921 року народження, у розмірі 16/28 ідеальної частки, ОСОБА_5 , 1919 року народження у розмірі 3/28 ідеальної частки, ОСОБА_6 , 1908 року народження, у розмірі 3/28 ідеальної частки, ОСОБА_7 , 1923 року народження, у розмірі 3/28 ідеальної частки та ОСОБА_8 , у розмірі 3/28 ідеальної частки. Враховуючи те, що ОСОБА_4 потребувала догляду через похилий вік, а вона надавала їй таку допомогу, підтримувала її, доглядала за будинком та утримувала будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 03.12.2004 року склала заповіт на її ім`я. Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона успадкувала за нею 16/28 ідеальної частки вказаного будинку. Відповідно до Договору дарування частини будинку від 24.12.2009 року вона отримала в дар від ОСОБА_8 3/28 ідеальної частки вказаного будинку. Таким чином вона володіє 19/28 ідеальної частки вказаного будинку. Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Відділом Стану Цивільного м.Познань (Республіка Польща) за №6399/2007 від 22.08.2007 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Відділом Стану Цивільного м.Гданськ (Республіка Польща) за №1879/1961 від 16.06.1988 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Залізничним відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 03.08.2006 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті вказаних ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спадкоємців не залишилось, ніхто у спадщину не вступав, спадкових справ не відкривалось, свідоцтв про право власності не видавалось. Вона, ще за життя ОСОБА_4 , починаючи з 2004 року утримує будинок, володіє ним, користується та несе всі витрати по його утриманню. Вважає, що наявні всі підстави для визнання за нею права власності на 9/28 ідеальної частки в будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Просить суд визнати припиненим право власності ОСОБА_5 , 1919 р.н. у розмірі 3/28 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , 1908 року народження, у розмірі 3/28 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , 1923 року народження, у розмірі 3/28 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 зв`язку із їхньою смертю та визнати за нею право власності на 9/28 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні суду пояснила, що фактично у будинку АДРЕСА_1 проживало АДРЕСА_2 родини. В одній половині будинку проживала ОСОБА_4 , яка є її двоюрідна баба, є сестрою її діда. Вона її знала з 1994 року. Допомагала їй утримувати будинок. Після її смерті вона отримала за заповітом належні ОСОБА_4 16/28 часток будинку. В другій половині будинку проживав ОСОБА_8 , який подарував їй належні йому 3/28 частки спірного будинку. Вона з дитинства проживає по АДРЕСА_3 , також проживає і на теперішній час, але у спірному будинку зареєстрована з 2011 року, речей своїх в будинку немає. В спірному будинку зареєстровані та проживають її дочка з чоловіком та двома дітьми. Їй завжди було відомо, що співвласниками будинку крім ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є інші особи. Однак про спадкоємців цих осіб їй невідомо нічого. Після смерті ОСОБА_4 у 2005 році вона робила ремонт у будинку, ще у 1994 році проводила газ. Вважає, що в неї є право на будинок за набувальною давністю. Просила задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, вважає, що позивач має право на будинок, оскільки вона підставно їм володіє, спадкоємці померлих співвласників будинку невідомі.

Представник відповідача Львівської міської ради Попович Я.Д. проти позову заперечив, зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Просиву позові відмовити.

Третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора в судове засідання заперечень суду проти позову не надала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивач постійно проживала в спірному будинку з 1994 року по 2018 р., інших осіб вона у будинку ніколи не бачила. ОСОБА_11 дійсно потребувала догляду, позивач цей догляд здійснювала. За життя ОСОБА_11 був облаштований паркан будинку.

Суд, вислухавши доводи осіб, що приймали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, та надавши їм оцінку в їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява підлягає відмові з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 склала 3 грудня 2004 року заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Лютою Л.А. у реєстрі 1-3557, згідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується наданою суду копією.

Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину від 4 березня 2010 року, посвідченого нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори у реєстрі 879 , позивач ОСОБА_1 отримала у спадок 16/28 часток житлового будинку АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 . Суд звертає увагу, що у свідоцтві місце проживання та реєстрації спадкоємця ОСОБА_1 , позивачки по справі, зазначена адреса АДРЕСА_3 .

Згідно до договору дарування від 24 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другою львівською державною нотаріальною конторою Партикою Н.О., ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 3/28 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак доказів реєстрації права власності на 3/28 частин будинку суду не надано.

З інвентаризаційної справи БТІ, витребуваної для огляду судом, вбачається, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яким на праві власності належить по 3/28 будинку кожному.

Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Відділом Стану Цивільного м.Познань (Республіка Польща) за №6399/2007 від 22.08.2007 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Відділом Стану Цивільного м.Гданськ (Республіка Польща) за №1879/1961 від 16.06.1988 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданого Залізничним відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 03.08.2006 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частин 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи з положень даної норми, право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

При цьому слід врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Положення ч. 3 ст. 397 ЦК України щодо правомірності фактичного володіння майном не впливає на обов`язок суду перевіряти добросовісність володіння майном у випадку визнання права власності за набувальною давністю, оскільки відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд вважає, що позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а саме тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним, що є ознакою набуття права власності за набувальною давністю. Також не надано підстав для визнання припиненим права власності на частки майна спадкоємців померлих співвласників. Так, не надано доказів того, що вона будь-коли проживала в будинку, несла витрати по утриманню. Більш того, в судовому засіданні нею було зазначено, що у спірному будинку взагалі проживають та зареєстровані інші особи, а вона ж в будинку не проживає. Крім того, суд враховує, що позивач завжди знала на чиє ім`я зареєстровано право власності на будинок, їй також відомо і про розмір часток співвласників будинку. Як зазначив Верховний суд в своїй Постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17 добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння ж позивачем ОСОБА_1 житловим приміщенням будинку в частках не містить ознак безтитульного володіння всім будинком. Та обставина, що відсутні відомості про спадкоємців померлих співвласників будинку, не дає їй підставу вимагати визнання саме за нею права власності на будинок та вимагати припинення зареєстрованого на інших осіб права власності.

Таким чином, суд вважає заявлений позов необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та покладає на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненим права власності та визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 21 січня 2020 року.

Суддя: Н.М.Румілова