Справа № 459/1746/19 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/3116/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Львів

Справа № 459/1746/19

Провадження № 22ц/811/3116/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Червонограді 9 серпня 2019 року у складі судді Грабовського В.В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

встановив:

24 червня 2019 року позивач звернувся з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 23 242, 26 грн. інфляційних втрат та 7 113,70 грн. - 3% річних. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 березня 2017 року стягнуто з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн., в решті позову відмовлено. 22 листопада 2017 року Апеляційним судом Львівської рішення Червоноградського міського суду від 27 березня 2017 року змінено в частині розміру стягнення моральної шкоди та стягнуто з відповідача 150 000 грн. моральної шкоди, в решті рішення залишено без змін. Виконавчий лист № 459/3430/16-ц від 20 грудня 2017 року пред`явлено до виконання та постановою державного виконавця від 26 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження, проте відповідач рішення суду не виконав, чим заподів йому збитків, які виражаються у знеціненні коштів. Вказує, що нарахування інфляційних витрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є відповідальністю боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві), а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 9 серпня 2019 рокупозов задоволено. Стягнуто з відповідача в користь позивача 23 242, 26 грн. інфляційних витрат та 7113, 70 грн. - три проценти річних.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що частково сплатив борг ОСОБА_2 , у зв`язку з чим сума боргу зменшилась. Зазначає, що незважаючи на таке, суд першої інстанції нарахував 3% річних та інфляційні витрати з урахуванням грошового зобов`язання в розмірі 150 000 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 цього Кодексу вирок суду в кримінальному провадження, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 березня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 50 000 грн. моральної шкоди. Рішення суду змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року та стягнуто з відповідача на користь позивача 150 000 грн. моральної шкоди. У рішенні суду вказано, що 18 вересня 2011 року вчинено протиправні дії щодо ОСОБА_2

Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 26 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2018 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №459/3430/16-ц від 20 грудня 2017 року про стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність захисту майнового права позивача шляхом стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Суд першої інстанції погодився із наданими позивачем розрахунками інфляційних витрат та величини 3% річних, та прийшов до висновку, що такі становлять відповідно 23 242,26 грн. і 7 113,70 грн. Зазначений розрахунок не спростовано належними та допустимими доказами. Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість була меншою на час ухвалення оскаржуваного рішення не підтверджені. Надані відповідачем нечитабельні копії квитанцій про часткову сплату коштів не стверджують, що такі кошти одержав стягувач.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за період з 22 листопада 2017 року по 21 червня 2019 року в розмірі 23 242, 26 грн. та трьох процентів річних у розмірі 7 113, 70 грн.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 9 серпня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено і підписано 23 січня 2020 року.

Головуючий

Судді