Справа №333/1864/20
Провадження №2/333/1515/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., представника позивача Кравченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько, ОСОБА_2 , як член житлово-будівельного кооперативу «Комунаровець-10» м. Запоріжжя, отримав у користування квартиру АДРЕСА_1 . Пайовий внесок за вказану квартиру ОСОБА_2 повністю сплатив у вересні 1985 року, у зв`язку із чим став її повноправним власником. Однак, своє право власності у встановленому законом порядку не зареєстрував, правовстановлюючі документи на квартиру не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із зазначеної вище квартири. ОСОБА_2 заповіт не залишив. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживав у вказаній квартирі. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, позаяк його батько своє право власності за життя не зареєстрував. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину істотно звужує повноваження позивача, як власника спадкового майна, зокрема позбавляє можливості ним розпоряджатися.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до початку судового розгляду надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 15.10.1986, актовий запис № 6057.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконкому Жовтневої районної Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська 16.01.1969, актовий запис № 196.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Комунарської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 30.05.1982, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 30.05.1982, про що зроблено актовий запис

№ 302.

Відповідно до довідки № 64, виданої ЖБК «Комунаровець-10»

м. Запоріжжя 05.11.2008 був проведений обмін квартири АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1 - на ОСОБА_2 і на квартиру АДРЕСА_3 - на ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 63, виданої ЖБК «Комунаровець-10»

м. Запоріжжя 05.11.2008, пай за квартиру АДРЕСА_1 у сумі 2787,38 рублів виплачений у вересні 1985 року.

Згідно з рішенням Комунарського районного народного суду міста Запоріжжя у справі 2-417 за 1987 рік від 24.07.1987, безспірно встановлено, що ОСОБА_1 проживав у квартирі АДРЕСА_1 ще до смерті батька, ОСОБА_2 і продовжував проживати у квартирі до служби в армії. ОСОБА_1 прийнятий до членів ЖБК і за ним закріплена спірна квартира, як за єдиним спадкоємцем померлого батька.

Згідно із довідкою № 88, виданою ОСББ «Комунаровець-10»

м. Запоріжжя 10.03.2020 на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб немає.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії

№ 4028 від 22.11.2008 державний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним не були надані докази спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач стверджує, що його батько, ОСОБА_2 , став власником квартири АДРЕСА_1 як член житлово-будівельного кооперативу, оскільки повністю сплатив за неї пайовий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з абз. 3 п. 3 Постанови Верховної Ради УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» від 26.03.1991 № 885-ХІІ положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дати введення Закону в дію).

Отже, з урахуванням довідки № 63 від 05.11.2008, ОСОБА_2 набув право власності на вказану квартиру.

Згідно із ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), що був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ст. 549 ЦК УРСР для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину, йому необхідно або звернутися із заявою до державної нотаріальної контори про її прийняття протягом 6 (шести) місяців з часу відкриття спадщини, або фактично вступити в управління або володіння спадковим майном.

Суд бере до уваги надане позивачем рішення Комунарського районного народного суду міста Запоріжжя, відповідно до якого суд безспірно встановив, що позивач проживав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі на час відкриття спадщини. У вказаній квартирі позивач проживає дотепер, несе витрати з її утримання.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 фактично вступив у володіння і управління спадковим майном протягом установленого законом 6-ти місячного строку, що є одним із способів прийняття спадщини відповідно до ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі.

За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні та допустимі докази прийняття ним спадщини після померлого батька. Окрім того, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на квартиру позбавляє його можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що призвело до неспроможності розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на викладене, суд доходить висновку що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом його визнання. Отже, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією.

Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 12, 13 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,92 кв.м., житловою площею 16.6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помре ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повний текст рішення буде складено 18 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх