печерський районний суд міста києва
02 липня 2020 року Печерський районний суд м.Києва
в складі головуючого судді Остапчук Т.В.
при секретарі Ткаченко Ю.М.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Міністерство Юстиції України, Галицький районний суд м. Львів в особі судді Галицького районного суду м. Львів Волоско І.Р., Апеляційний суд Львівської області в особі суддів Апеляційного суду Львівської області Галапац І.І., Березюк О.Г., Галин В.П. про відшкодування шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на те що судами винесено рішення, яке не відповідає обставинам справи з метою скрити злочин вчинений органом державної влади прокуратурою Львівської області. Судами розглядалась скарга на постанову про закриття кримінального провадження , при винесенні рішень порушено ст..129,129-1 Конституції України, чим спричинено йому моральну шкоду завдану протиправними діями, бездіяльніністю та винесеними завідомо неправосудними рішеннями особами при виконанні функцій держави, які не підлягають оскарженню до касаційної інстанції. 17.01.2020р. позивачем подана заява про збільшення позовних вимог та просив стягнути з держави Україна через державну казначейську службу України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування шкоди в розмірі 800 000грн. В судовому засіданні позов підтримав.
Разом з тим, від відповідача відзив на позов не надходив, копія ухвали про відкриття провадження із копією позовної заяви судом неодноразово направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. В той же час, відповідач відзив на позовну заяву у строк визначений в ухвалі судді не надав.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву та докази на його обґрунтування, тому суд на підставі ст..280 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами за згодою позивача.
3-ті особи надали пояснення по позову.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 9.10.2018р. відкрито провадження по справі в порядку загального.
Суд, заслухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у сукупності, прийшов наступного висновку.
Позивач звернувся до суду з даним позовом про причинення суддями шкоди при винесенні рішень.
У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
У постанові Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» від 12.06.2009 №6 судам роз`яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1, 7, 9 ч.1 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть
бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.
Згідно з п.57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.55 висновку №3 (2002) КРЄС судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.
Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.
Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарженняїхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Стаття 1176 ЦК закріплює приписи про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема суду.
Шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч.5 ст.1176 ЦК).
Частина шоста статті 1176 Цивільного кодексу України застосовується у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя.
За змістом §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви, та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій та бездіяльності суду, ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також установленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Указані висновки відповідають висновкам ВП ВС, сформульованим у постановах: від 3.04.2018 у справі №820/5586/16, від 13.03.2018 у справі №800/554/17, від 22.03.2018 у справі №П/9901/135/18, від 24.04.2018 у справі №800/404/17, від 13.06.2018 у справі №454/143/17-ц.
Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17). Якщо на підставі рішення суду за таким позовом держава мала виплатити стороні відшкодування через помилку, допущену у здійсненні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання позову ( пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України ). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України ).
За змістом частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу; втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Частина одинадцята статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах і в порядку, встановленому законом. Тому саме суд у цивільному процесі має встановити, чи є претензії незадоволеної сторони справедливими і такими, які слід задовольнити, а не позбавляти постраждалих від професійної помилки судді права на встановлення цього факту та на справедливу грошову компенсацію.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.
Аналіз норм статей 1166, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги про відшкодування шкоди тим, що постановлення рішення Галицьким районним судом м. Львів , Апеляційним судом Львівської області призвело до майнових втрат, неотриманих доходів і душевних страждань.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що відносно ОСОБА_1 були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останньому шкоди.
Також ОСОБА_1 не доведено розмір завданих йому збитків. Надані ним письмові докази не містять достатньої інформації щодо предмета доказування.
Отже, позивач не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави перед ним за завдані збитки, тому його позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 22,23,1166,1167 ЦК України, статтями 12,13,76,77,79, 81,263,264,280 ЦПК України, суд, -
Відмовити в позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Міністерство Юстиції України, Галицький районний суд м. Львів в особі судді Галицького районного суду м. Львів Волоско І.Р., Апеляційний суд Львівської області в особі суддів Апеляційного суду Львівської області Галапац І.І., Березюк О.Г., Галин В.П. про відшкодування шкоди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту . Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
дата постановлення повного тексту рішення 23.07.2020р.
Суддя Остапчук Т.В.