Справа № 504/2816/20
Номер провадження 2-з/504/10/20
УХВАЛА

09.09.2020смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Сафарова А.Ф., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 поданою до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, що подана до подання позовної заяви. У даній заяві ОСОБА_1 просить суд накласти арешт та оголосити заборону відчуження на земельну ділянку кадастровий № :01:004:0580 для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування: Одеська обл., Лиманський район, Красносільська сільська рада.

Вказану заяву, мотивує тим, що згідно розпорядження Комінтернівської РДА № 103/А-2012 від 14.02.2012 року, йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо надання земельної ділянки у власність площею 2 га, місце розташування: Одеська обл., Лиманський район, Красносільська сільська рада. Проект ним виготовлений та погоджений. Земельній ділянці присвоєно кадастровий № :01:004:0580. Разом з тим, йому стало відомо, що указану земельну ділянку надано у власність Красносільською сільською радою гр. ОСОБА_2 . Вказує, що дану земельну ділянку мали передати йому, він мав правомірні очікування, щодо оформлення рішення про надання землі у власність. Вказує, що на сьогодні існує ризик того, що заявлення позивачем вимог про визнання недійсними правовстановлюючих документів, може потягти за собою вчинення правочинів, щодо розпорядження спірною ділянкою, що в подальшому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Оглянувши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З клопотання про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що заявник не набув жодного речового права на земельну ділянку кадастровий № :01:004:0578 місце розташування: Одеська обл., Лиманський район, Красносільська сільська рада, докази протилежного до заяви не подані. Отже, не будучи ані власником, ані володільцем чи користувачем такої земельної ділянки, заявник просить застосувати, щодо цієї ділянки певні обмеження, а саме заборонити її теперішньому власнику вчиняти дії щодо відчуження такої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову обов`язково вказується предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. Всупереч наведеним приписам, в заяві про забезпечення позову відсутнє чітке окреслення предмету майбутнього позову, тобто заявник не визначив конкретні позовні вимоги, що позбавляє суд можливості визначити співмірність заходів забезпечення позову з позовними вимогами.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. До матеріалів заяви про забезпечення позову, не подано жодного письмового доказу, подання якого б відповідало правилам наведеним в ч. 2 ст. 95 ЦПК України, що б підтверджували доводи викладені в заяві про забезпечення позову.

Також суд зауважує, що згідно п.п. б п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Таким чином, земельна ділянка, що визначена в заяві про забезпечення позову, не може бути відчужена в силу закону, що підтверджує недоцільність вжиття заходів забезпечення позову за заявою заявника.

Таким чином, в заяві про забезпечення позову відсутні обставини, які дають підстави вважати, що незабезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в майбутньому. Суду невідомі позовні вимоги. Заява не містить жодних посилань на будь-який ризик, який може бути спричинено діями осіб, яких позивач визначив як відповідачі, який би свідчив про намагання останніх уникнути в майбутньому виконання можливого рішення суду, як не надано доказів, які свідчили б про намагання останніх уникнути виконання рішення суду в майбутньому, а тому приходжу до висновку, що у задоволенні даної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.151,153,259-260,353,354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб накладення арешту та оголошення заборони відчуження на земельної ділянки кадастровий № :01:004:0580 для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування: Одеська обл., Лиманський район, Красносільська сільська рада відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя Сафарова А. Ф.