Справа № 599/1695/20
РІШЕННЯ н.п.2/599/663/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Снігурського В. В.
при секретарі Куриляк О.Г.,
розглянувши у м. Зборові в порядку спрощеного судового провадження цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства „Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку ,-
позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Дочірнього підприємства „Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „ Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку з вимогами стягнути з відповідача 42 166, 64 грн. заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати на день прийняття рішення .
Представник відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, відзиву чи будь яких клопотань не надав.
Суд на підставі ст.ст.274, 279, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін на підставі наявних документів та постановити заочне рішення.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що 01 червня 2002 позивач прийнятий на роботу шляховим майстром до ДП „Тернопільський облавтодор ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України, згідно наказу №14 від 01.06.2002 р. Звільнений з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства, на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України 25 травня 2020 р., згідно наказу №3 від 25.05.2020 року.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої на день звільнення заробітної плати задоволенню не підлягають, так як ці вимоги вже вирішені судовим рішенням, що набрало законної сили.
Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати на день прийняття рішення, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково, виходячи з наступного:
статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Встановлено, що, звільнення позивача було проведено 25 травня 2020 року, тому про порушення свого права на отримання належних сум при звільненні позивачу стало відомо на наступний день після звільнення. До суду з даним позовом позивач звернувся 21 серпня 2020 року, тобто з дотриманням встановленого 3 місячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні.
Згідно довідки № 77 від 08 липня 2020 року, виданої філією „Зборівський райавтодор середньоденна заробітна плата позивача становить 363 грн.58 коп. Філія працювала в трьохденному робочому тижні (понеділок, вівторок, середа) з 04.03.2019, згідно наказу №14 від 04.03.2019 р.
Тобто кількість робочих днів з 25 травня 2020 року по день ухвалення рішення 17 вересня 2020 року,з врахуванням неробочих днів, становить 48 робочих днів.
Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України не проведення розрахунку із працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р.). Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов`язком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред`явлення вимоги).
В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Однак суд керується також правовою позицією Верховного суду України у цивільній справі №6-259цс17 від 13.03.2017 р., згідно якої за змістом п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (Постанова Верховного Суду від 17 березня 2020 р. у цивільній справі № 569/6583/16-ц
У справі, яка розглядається суд враховує те, що працівники підприємства працювали на умовах неповного робочого тижня, крім цього відповідач є пенсіонером по віку та отримує пенсійні виплати, враховує розмір заробітку відповідача на час звільнення.
Представник позивача заявила клопотання про стягнення з позивача в користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1820 грн.
Згідно ст.ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1820 грн.. Враховуючи обсяг документів підготованих адвокатом, час затрачений для підготовки справи, суд приходить до висновку, що такі витрати слід відшкодувати частково в сумі 500 грн., виходячи з принципу необхідності і співмірності та керуючись ч.4 ч.5 ст.137 ЦПК України.
Враховуючи вказане вище позов підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, ст.ст. 47, 83,116,117, 233 Кодексу законів про працю України ,-
Стягнути Дочірнього підприємства „Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України в користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський