Справа № 500/1884/18
Провадження № 2-о/946/2/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Грубіян Л.І.

при секретарі - Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересована особа Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, які обґрунтував тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та діє в її інтересах, та те, що остання є рідною донькою ОСОБА_4 , її цивільного чоловіка, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із ОСОБА_4 заявниця проживали однією сім`єю з початку 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 до дня його смерті без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_2 . Батьком дитини є ОСОБА_4 . В зв`язку з тим, що вони не перебували в офіційному шлюбі, запис у Книзі реєстрації народження дитини провадився в порядку, передбаченому ст. 122 СК України, оскільки на день народження дитини вона була в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , хоча із ОСОБА_6 не жила з 1995 року. Відповідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано, до дати розірвання шлюбу заявниця із ОСОБА_6 проживали окремо з 1995 року, будь-яких стосунків не підтримували, в підтвердження цих обставин є рішенням суду, ухвалене 03.10.2006 року, де при розгляді справи були встановлені ці обставини. Під час спільного проживання із ОСОБА_4 вели разом господарство, мали спільний бюджет, виконували всі права та обов`язки подружжя, а також виховували дітей: доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мою доньку від першого шлюбу та нашу спільну доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2002 року по день смерті вони разом проживали в АДРЕСА_1 . Весь час вони були міцною дружньою сім`єю і ОСОБА_4 відкрито називав себе батьком нашої дочки, планував пізніше оформити батьківство дитини.

Встановлення факту батьківства необхідно для внесення змін до актового запису про народження дитини та для призначення пенсії по втраті годувальника, а також дитина дійсно знає свого батька, ще повинна носити його ім`я, а про вписаного батьком в свідоцтві про народження навіть не цікавиться, бо вона його навіть жодного разу не бачила. З метою реалізації права дитини вона і була вимушена звернутися до суду з даною заявою.

У судові засідання, які призначались заявниця не з`являлась, надавала до суду заяви про зупинення провадження для зібрання доказів, а також заяви про перенесення слухання справи на більш пізній термін з тих підстав, надання доказів.

Представник заінтересованої особи у останнє судове засідання не з`явився, раніше у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, надали до суд заперечення.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 04.08.2006 року, актовий запис №17.(а.с.8)

Також, встановлено, що в зазначеному свідоцтві про народження батьком доньки заявниці ОСОБА_2 вказано ОСОБА_6 , з яким заявниця знаходилась у зареєстрованому шлюбі на момент народження дитини ОСОБА_2 .

Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2006 року, шлюб між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.(а.с.6)

Також, заявниця зазначає, що її дитина є рідною донькою ОСОБА_4 , її цивільного чоловіка, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із ОСОБА_4 заявниця проживала однією сім`єю з початку 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 до дня його смерті без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 62, ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.22)

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч.ч. 8,9 ст.7 СК України щодо регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як зазначає заявниця, запис у Книзі реєстрації народження дитини провадився в порядку, передбаченому ст.122 СК України. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. З матеріалів справи встановлено, що донька заявниці ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , до суду ОСОБА_1 звернулась 03.04.2018 року, тобто з пропуском позовної давності, не надавши доказів про поважність причин пропуску.

Позов також не підлягає задоволенню за відсутністю доказів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

З матеріалів справи не вбачається, що дитина заявниці є донькою ОСОБА_4 - померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , також не надано будь-яких доказів, про спільне проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; спільне виховання дитини; спільне утримання дитини та визнання ОСОБА_4 батьківства дитини, що народилася у ОСОБА_1 , тому суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини не може бути задоволена, оскільки юридично значимі обставини не підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 138 СК України, ст.ст. 293, 294, 315-316, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 15.07.1996 року, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) заінтересована особа Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: Одеська обл., м. Ізмаїл, проспект Суворова,26) про встановлення факту, батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.І.Грубіян