П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року місто Київ

справа № 752/7098/19

провадження №22-ц/824/10543/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19 березня 2019 року становить 12158 грн.66 коп., з яких 1008 грн.86 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2465 грн.64 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6828 грн.99 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 800 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф (фіксована частина), 555 грн.17 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного суду викладені в постановах, чим порушив формування єдиної правозастосовної практики. Рішення суду ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст.81 ЦПК України.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 вересня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, відповідно до якої виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.

Підписана позичальником анкета-заява, копія якої міститься в матеріалах справи, посилання на суму бажаного кредитного ліміту та вид платіжної картки, за якою він надається, не містить.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної відповідачем заяви, останній ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «Приватбанк» було надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідача.

Виписка по особовому рахунку позичальника до позовної заяви позивачем не надана.

У анкеті-заяві, що підписана ОСОБА_1 , відомості про розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, комісії та штрафів відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи заяву - анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», ознайомився та погодився з саме тими Тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг, витяги з яких надані позивачем до позовної заяви, а також не доведено, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у визначеному банком розмірі, сплати комісії та неустойки у зазначених банком розмірах і порядку. За таких обставин та з урахуванням відсутності у анкеті - заяві, підписаній позичальником ОСОБА_1 , відомостей про розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафів), - відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Крім того, суд дійшов висновку, що сам по собі розрахунок заборгованості, що наданий банком на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, не може бути належним та допустимим доказом ні нідання відповідачу у користування кредитних коштів, ні видачі картки, ні наявності заборгованості та її розміру, оскільки нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити. Вказаний розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст..1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені одовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст.549 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за прострочена зобов`язання, пеню нараховану за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

Проте наявні у матеріалах справи Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які передбачали сплату пені та штрафів, не містять підпису ОСОБА_1 , а отже позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету - заяву, погодився на приєднання до Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили Умови та Правила, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами 19 вересня 2011 року кредитного договору.

Крім того, анкета-заява позичальника від 19 вересня 2011 року також не містить інформації щодо визначених розмірів неустойки (пені, штрафів), а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність позичальника за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів є правильним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 28 серпня 2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з умовами договору, суд відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети - заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, банком не надано.

Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Враховуючи, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних видів тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви також не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем 19 вересня 2011 року була підписана довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду, тим самим відповідач погодив всі істотні умови кредитування, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи така довідка відсутня.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, на їх правильність не впливають.

Разом з тим, апеляційний суд в складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута у відсутності відповідача, який доводи позовних вимог не спростував, участі у змагальному процесі не брав. Відповідач не подав відзиву на позовну заяву та не надав жодного доказу на спростування факту отримання кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що АТ КБ «Приватбанк» не довів, що відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні кошти, оскільки такий висновок спростовується поданими позивачем доказами, а саме: заявою ОСОБА_1 , підписаною ним особисто (а.с.10), та розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково погашав кредит (а.с.7-9).

Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 3474 грн. 50 коп., тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Враховуючи викладене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3474 грн.50 коп. за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2011 року, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню у вказаній частині на підставі ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 28,58% від суми сплаченого судового збору. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 1921 грн., при поданні апеляційної скарги - 2881 рн.50 коп., то сума судових витрат, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 4802 грн.50 коп. х 28,58% = 1372 грн.55 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, , МФО № 305299, рах. № НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2011 року за тілом кредиту в розмірі 3474 грн.50 коп. та судовий збір в розмірі 1372 грн.55 коп..

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус