КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/9419/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11680/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Клочко І.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича про захист прав споживачів, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 були укладені договори строкового банківського вкладу: № 16-05-13-000626 від 13 травня 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 5 000,00 грн. на дату укладення цього договору; № 16-07-05-000826 від 05 липня 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 42 406,69 доларів США на дату укладення цього договору; № 16-08-05-000933 від 05 серпня 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 8 098 974,85 грн. на дату укладення цього договору; № 16-08-08-000935 від 08 серпня 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 20 893,49 доларів США на дату укладення цього договору; № 16-11-29-001241 від 29 листопада 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошові кошти (вклад) у розмірі 3 450 518,36 грн. на дату укладення цього договору. На підставі вищевказаних договорів строкового банківського вкладу в ПАТ «Діамантбанк» ОСОБА_1 , були відкриті наступні рахунки: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; № НОМЕР_11 ; № НОМЕР_12 ; № НОМЕР_13 ; № НОМЕР_14 ; № НОМЕР_15 ; № НОМЕР_16 .

На підставі рішення Правлінні Національного Банку України від 24 квітня 2017 року № 264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На момент введення відповідачем тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк», позивач мав на рахунках в даному банку грошові кошти в розмірі 22 141 725,27 грн. що підтверджується довідкою від 10 липня 2017 року. Починаючи з 24 квітня 2017 року через введення відповідачем в ПАТ «Діамантбанк» тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, позивач не міг користуватись цими грошима, які перебували на рахунках в банку.

31 травня 2017 року відповідачем було сплачено суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200 000,00 грн. на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 грудня 2017 року № 5322 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів четвертої черги в загальній сумі 7 грн. (15 % від акцептованої суми за кожним кредитором) та 20 грудня 2017 року частина грошових коштів у розмірі 3 283 196,72 грн. надійшла на рахунок позивача.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 квітня 2018 року № 958 погоджено збільшення на 10 % розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» в сумі 75 536 455,40 грн. та 13 квітня 2018 року частина грошових коштів в розмірі 2 188 797,81 грн. надійшла на рахунок позивача.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 листопада 2018 року № 3168 погоджено збільшення на 10 % розміру часткового задоволення вимог кредиторів четвертої черги у сумі 75 615 661,50 грн. та 27 листопада 2018 року частину коштів у розмірі 2 188 797,81 грн. надіслано на рахунок позивача.

Таким чином, у користуванні відповідача перебувають грошові кошти позивача в розмірі 12 092 135,12 грн.

При цьому, позивач вважає, що за вищевказаними договорами строкового банківського вкладу є споживачем фінансових послуг, а відповідач, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, яка передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 210 957 511,16 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3 612 889,26 грн., суму 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 978 272,63 грн. та суму судових витрат (т. 1 а.с. 1-5, 69-74).

У відзиві на позовну заяву представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Герасименко Т.В. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 28-32, 104-108).

Представник ПАТ «Діамантбанк» Білоконь М.В. подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що 11 липня 2017 року на адресу ПАТ «Діамантбанк» надійшла заява ОСОБА_1 про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог у розмірі 19 956 585,63 грн., 78 203,32 доларів США та 3 300,65 Євро. Вимоги ОСОБА_1 акцептовані в сумі 21 887 978,11 грн. та віднесені до четвертої черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк», з яких 35 % виплачено. Жодних додаткових вимог на адресу банку від позивача не надходило (т. 1 а.с. 37-41).

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити (т. 1 а.с. 58-59).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна О.О. про захист прав споживачів, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовлено повністю (т. 1 а.с. 196-197, 200-204).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хоменко В.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (т. 1 а.с. 209-221).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на момент введення відповідачем тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» позивач мав на рахунках в даному банку грошові кошти в сумі 22 141 725,27 грн. Починаючи з 24 квітня 2017 року відповідачем введено тимчасову адміністрацію в банку і тому в подальшому позивач не міг користуватися своїми коштами. Відповідач частково сплатив суму відшкодування позивачеві, проте, у користування відповідача залишилися його грошові кошти у сумі 12 092 135,12 грн. Зазначав, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осібвирішила запровадити процедуру ліквідації банку строком на два роки з 24 червня 2017 року по 23 червня 2019 року. Враховуючи, що судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Діамантбанк» виникли зобов`язання з договорів строкового банківського вкладу, наявні підстави для стягнення пені, суми інфляційних втрат та 3 % річних. Вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осібабо уповноважена особа після запровадження тимчасової адміністрації в банку фактично набуває всіх повноважень з управління та контролю банку, зокрема в договірних відносинах. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач подав відзив в якому апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (т. 1 а.с. 236-248)

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Хоменко В.О. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідача - адвокат Сидоренко Ю.А. заперечувала проти скарги і просила відмовити у її задоволенні.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 його представник - адвокат Хоменко В.О. в суді апеляційної інстанції не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 229-235, 249 т. 2 а.с. 3-5).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, крім того, пеня, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, в той час як позивач та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в жодні договірні відносини не вступали.

З такими висновками суду колегія суддів погодилась з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 травня 2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу № 16-05-13-000626, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 5 000,00 грн. на 400 календарних днів, починаючи з 13 травня 2016 року по 16 червня 2017 року (т. 1 а.с. 7), що також підтверджується копією платіжного доручення № 2488 від 13 травня 2016 року (т. 1 а.с. 8).

05 липня 2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу № 16-07-05-000826, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 42 406,69 доларів США на 1 місяць, починаючи з 05 липня 2016 року по 04 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 9), що також підтверджується копією платіжного доручення № 2619_2 від 05 липня 2016 року (т. 1 а.с. 10).

05 серпня 2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу № 16-08-05-000933, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 8 098 974,85 грн. на 1 місяць, починаючи з 05 серпня 2016 року по 04 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 11), що також підтверджується копією платіжного доручення № 2323_1 від 05 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 12).

08 серпня 2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу № 16-08-08-000935, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 20 893,49 доларів США на 1 місяць, починаючи з 08 серпня 2016 року по 07 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 13), що також підтверджується копією платіжного доручення № 2323_23 від 08 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 14).

29 листопада 2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу № 16-11-29-001241 від 29 листопада 2016 року, відповідно до якого позивачем було передано банку грошовий вклад у розмірі 3 450 518,36 грн. строком на 1 місяць, починаючи з 29 листопада 2016 року по 28 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 15), що також підтверджується копією платіжного доручення № 2323_7 від 29 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 16).

У матеріалах справи міститься копія довідки ПАТ «Діамантбанк» № 226/48.2.1 від 10 липня 2017 року, згідно з якою ПАТ «Діамантбанк» підтверджує, що ОСОБА_1 має у ПАТ «Діамантбанк» рахунки, залишок коштів з яких станом на 24 квітня 2017 року складав: № НОМЕР_1 - 88 997,82 грн.; № НОМЕР_2 -3 450 518,36грн. сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу 33 636,39грн.; № НОМЕР_3 - 8 098 974,85грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу - 69 572,98грн.; № НОМЕР_4 - 5 005 000,00грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу - 25 388,42грн.; № НОМЕР_5 - 42 206,69 доларів США, сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу - 151,11 долар США; № НОМЕР_6 - 20 893,49 доларів США, сума нарахованих та несплачених відсотків по вкладу 61,18 доларів США; № НОМЕР_7 -128,72грн.; № НОМЕР_8 - 2 183 263,67грн.; № НОМЕР_11 - 23 156,57грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків по вкладу 153,11грн.; № НОМЕР_13 - 0,85 Євро; № НОМЕР_14 - 975 942,85грн.; № НОМЕР_15 - 3 299,80 Євро; № НОМЕР_16 - 14 690,85 доларів США (т. 1 а.с. 17).

Відповідно до рішення правління Національного банку України № 394-рш від 22 червня 2017 року, правління Національного банку України вирішило відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Діамантбанк» (т. 1 а.с. 42).

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2663 від 23 червня 2017 року, виконавча дирекція Фонду вирішила запровадити процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» строком на два роки з 24 червня 2017 року по 23 червня 2019 року та призначити Тімоніна О.О. уповноваженою особою Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк» (т. 1 а.с. 43-44).

11 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна О.О. з заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог (т. 1 а.с. 45-46).

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені права Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як самостійна юридична особа є особою публічного права (ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Тому юрисдикція спору, однією зі сторін якого є Фонд, визначається з огляду на зміст правовідносин та функції Фонду або його уповноваженої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спір за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення процентів, інфляційних втрат та пені за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 569/1437/16-ц.

Таким чином, даний спір є приватно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що з 24 червня 2017 року по 23 червня 2019 року включно на два роки було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» (т. 1 а.с. 43).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Діамантбанк» відповідно до договорів строкового банківського вкладу: № 16-05-13-000626 від 13 травня 2016 року, № 16-07-05-000826 від 05 липня 2016 року, № 16-08-05-000933 від 05 серпня 2016 року, № 16-08-08-000935 від 08 серпня 2016 року, № 16-11-29-001241 від 29 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 7-15).

Позивач просив стягнути на його користь з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 210 957 511,16 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3 612 889,26 грн., суму 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 978 272,63 грн. ту суму судових витрат (т. 1 а.с. 1-5, 69-74).

Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

З аналізу даної норми випливає, що пеня може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором.

Враховуючи, що між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відсутні договірні відносини, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є правильним.

У свою чергу, за змістом положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, приписи даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як передбачено п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Таким чином, колегія суддів погодилася з висновком суду про безпідставність позовних вимог щодо стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені та відмову у задоволенні позову виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду - без змін.

Посилання представника апелянта - адвоката Хоменка В.О. на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 751/2322/17 суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив, оскільки у справі, яка розглядалась касаційним судом відповідачем був АТ КБ «ПриватБанк» в якому не запроваджувалась тимчасова адміністрація, що свідчить про інші фактичні обставини у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 11 вересня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова