Справа № 338/429/20
Провадження № 22-ц/4808/869/20
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року під головуванням судді Рибки Л.Я. у смт Богородчани

в с т а н о в и в:

23 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з нього на її користь в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Богородчанскього районного суду від 05.03.2014 року. Просить змінити спосіб стягнення аліментів з 1/3 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 2 000 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 та в розмірі 4 000 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на збільшення витрат на дітей з часу присудження аліментів у зв`язку з навчанням дочки і хворобою сина, на її тяжкий матеріальний стан та покращення матеріального становища платника аліментів, який працює вахтовим методом на нафтопромислах Західного Сибіру РФ, однак за відсутності офіційного документа про його дохід розмір аліментів розраховано в сумі 1 027 грн, що не відповідає вимогам сьогодення та не є достатньою для забезпечення дітям належних умов проживання, розвитку і навчання.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2014 року у справі №338/214/14-ц.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 666,64 грн витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави 700,64 грн судового збору.

Відкликано виконавчий лист, виданий 08 квітня 2014 року на виконання рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2014 року у справі № 338/214/14-ц.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, а вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та, визначаючи розмір аліментів, врахував матеріальне становище позивачки і відповідача, витрати на утримання дітей, які несе ОСОБА_5 , стан їх здоров`я, а також, що неповнолітня дочка відповідача навчається на денній формі навчання у коледжі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що він до 08 червня 2020 року працював вахтовим методом на посаді бурильщика в Західному Сибіру РФ та був звільнений з роботи у зв`язку з тим, що в результаті скорочення по місцю роботи йому запропонували написати заяви на звільнення. В даний час він безробітний і не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який присуджений судом виходячи з того, що на час прийняття рішення він працював в Західному Сибіру.

Вказує, що таким чином повністю змінилися обставини та з`явилися нові обставини, які він вважає суттєвими для прийняття рішення по справі.

Також зазначає, що він згідний сплачувати аліменти , але в меншому розмірі, а саме: 2000 грн. на утримання дочки ОСОБА_6 , яка навчається в Івано-Франківському медичному коледжі та 1 200 грн на утримання сина ОСОБА_7 учня 8 класу Бабченського НВК, що разом становить 3 200 грн на місяць.

Просить оскаржуване рішення скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково та стягувати на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення повноліття та на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1 200 гривень щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали. Позивач пояснила, що відповідач був звільнений з роботи у РФ на час карантину, а через короткий термін після звільнення знову працює там вахтовим методом.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, тому відповідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11.05.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2015 року було розірвано (а.с. 6).

В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син ОСОБА_4 (а.с. 7, 8).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області у справі № 338/214/14-ц від 05 березня 2014 року, яке набрало законної сили 24 березня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , починаючи з 11 лютого 2014 року до досягнення повноліття старшою дитиною (а.с. 32).

На підставі вказаного рішення суду 08 квітня 2014 року Богородчанським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист (а.с.21-22).

23.07.2018 року між позивачкою та Івано-Франківським базовим медичним коледжем укладено договір про підготовку спеціаліста за № 97, згідно якого неповнолітня ОСОБА_3 з 2018 року навчається у даному коледжі на денній формі навчання і станом на лютий місяць 2020 року, що підтверджується довідкою коледжу від 13.02.2020 № 310/2019-2020. Вартість навчання за 2018 - 2019 навчальний рік становила 11 950 грн., за 2019 - 2020 навчальний рік 12 500 грн. (а.с. 11 - 12).

Відповідно до копій виписок з медичної карти стаціонарного хворого від 30.12.2017 № 13502/17, від 30.07.2018 № 7793/18, від 14.02.2020 № 93 неповнолітній ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування у медичних закладах у зв`язку із отриманою травмою (а.с. 13-15).

Згідно довідки № 5 від 05 травня 2020 року, виданою КНП «Солотвинська районна лікарня», заробітна плата ОСОБА_1 , за період листопад 2019 року - квітень 2020 року склала 32 689,31 грн, а середній заробіток в місяць 5 448,22 грн (а.с. 33).

Відповідно до копії довідки про доходи та суми податку фізичної особи, виданої 19 листопада 2019 року ТОВ «Виробничо-впроваджувального підприємства «АБС» РФ, дохід відповідача за 11 місяців 2019 року склав 343 641,31 російських рублів (а.с. 30).

Середній заробіток за місяць у 2019 році в гривневому еквіваленті становив 11 871 грн. щомісячно (343641,31 * 0,38) / 11), де 0,38 курс середній гривні до російського рубля у 2019 році, 11 - кількість місяців, впродовж яких відповідачем отримано дохід, згідно з довідкою від 19 листопада 2019 року.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведених статей закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З аналізу наведених норм закону слідує, що суд визначає аліменти у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2020 року 2 218 гривень, з 01 липня 2 318 гривень, з 01 грудня 2 395 гривень.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, оскільки заявлені позивачкою вимоги в цій частині ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дітей, покращать їх матеріальне становище, та врахувавши матеріальне становище позивачки і відповідача, витрати на утримання дітей, які несе позивачка, стан їх здоров`я, а також, що неповнолітня ОСОБА_3 платно навчається на денній формі навчання у коледжі,обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, а сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Доводи апелянта про те, що він з 08 червня 2020 року безробітний і не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який присуджений судом, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення, оскільки він є працездатним, ним не подано будь-яких доказів, що свідчать про його незадовільне матеріальне становище. На день розгляду судом першої інстанції даного спору відповідач не був звільнений з роботи. Крім того, відповідно до вимог ст. 192 СК України боржник у разі зміни матеріального стану має право звернутися з позовом до одержувача аліментів про зменшення розміру таких.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити без змін. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський