Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 377/828/19

провадження № 61-12981ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» (далі - ДП «УЗФО ЧАЕС») від 19 вересня 2019 року № 433-ос про звільнення її з посади бухгалтера 2 категорії АУП/бухгалтерія ДП «УЗФО ЧАЕС» з 30 вересня 2019 року; поновити її з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 2 категорії АУП/бухгалтерія на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» (далі - ДСП «ЧАЕС»), яке є правонаступником ДП «УЗФО ЧАЕС»; стягнути з ДСП «ЧАЕС» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня її звільнення з роботи, 30 вересня 2019 року, і по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі та судові витрати за надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 06 жовтня 2016 року наказом № 113-ос вона була прийнята на роботу до ДП «УЗФО ЧАЕС» на посаду бухгалтера 2 категорії бухгалтерії. Згідно з наказом ДП «УЗФО ЧАЕС» від 19 вересня 2019 року № 433-ос вона була звільнена з займаної посади бухгалтера 2 категорії бухгалтерії з 30 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Вважає, що наказ не містить чітко визначених законом підстав такого звільнення в зв`язку із скороченням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, відтак її звільнення з роботи за вищевказаною підставою є незаконним, оскільки воно було проведено з грубим порушенням чинного трудового законодавства України. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Славутицький міський суд Київської області рішенням від 21 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував наказ від 19 вересня 2019 року № 433-ос голови Комісії з реорганізації ДП «УЗФО ЧАЕС» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 2 категорії ДП «УЗФО ЧАЕС» з 30 вересня 2019 року. Поновив ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 2 категорії на ДСП «ЧАЕС». Стягнув з ДСП «ЧАЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2019 року до 21 лютого 2020 року в сумі 66 585,42 грн без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів. В решті позову відмовив.Рішення суду в частині поновлення на роботі допустив до негайного виконання. Стягнув з ДСП «ЧАЕС» на користь держави судовий збір в сумі 2 305,20 грн.

27 серпня 2020 року ДСП «ЧАЕС» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом позову у цій справі серед інших вимог є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2019 року по день поновлення на роботі в розмірі 66 585,42 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Тобто в указаній частині справа № 377/828/19 є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Також предметом позову в цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Зазначена справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання в касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для ДСП «ЧАЕС», не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявниками судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко