Справа № 308/268/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,

з участю секретаря: Балаж Н.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року у справі № 308/268/16-ц (Головуючий: Микуляк П.П.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк», ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 грудня 2013 року між ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», в особі директора Тижук В.С. та АТ «Дельта Банк» було укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3370. За умовами даного договору ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» передало, а АТ «Дельта Банк» прийняло у власність належне Товариству на праві приватної власності нерухоме майно в рахунок часткового виконання зобов`язань позичальником ТзОВ «Енергоресурси» за кредитним договором.

Позивач, будучи кінцевим беніфіціаром ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» вважає, що вказаний договір ОСОБА_2 від імені ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» було укладено без дотримання вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України та інших норм чинного законодавства, зокрема ОСОБА_2 договір підписав з порушенням вимог Статуту, цивільного та господарського кодексів, а також Закону України «Про господарські товариства», оскільки не мав права на підписання такого.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним у цілому договір про задоволення вимог іпотеко держателя від 06.12.2013 року, укладений між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатм`ясопромсервіс», який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3370.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій ОСОБА_2 по підписанню договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 06.12.2013 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3370.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним у цілому договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3370. Від 06.12.2013 року, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в цій частині скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як на момент укладення спірного договору у директора ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» ОСОБА_2 були всі повноваження для здійснення такої дії.

Учасники справи на неодноразові виклики в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялися через офіційний веб-сайт судової влади Закарпатського апеляційного суду і неявка сторін не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

При постановленні рішення про визнання недійсним у цілому договір про задоволення вимог іпотеко держателя від 06.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» суд першої інстанції констатував, що зборами учасників ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» додаткові повноваження ОСОБА_2 щодо права відчуження майна Товариства не наділялися, і наслідком укладення оскаржуваного договору без наявності відповідних на це повноважень є недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України. Натомість, укладенням оспорюваного договору було порушено права іншої (третьої) особи, а саме позивача ОСОБА_3 , який являється кінцевим бенефіціаром ТзОВ «Закарпатм`ясопромсервіс», що стало підставою для звернення останнім до суду з відповідним позовом.

Із даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися із наступних підстав.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 зазначав, що він, будучи бенефіціаром ТОВ «Закарпатм`ясопромсервіс» вважає, що при укладенні договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 06.12.2013 року, його сторонами не було дотримано вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а також іншими нормами чинного законодавства в редакціях, чинних на момент укладення оспорюваного договору, чим порушені його законні права та інтереси.

Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодо одержувачів юридичних осіб та публічних діячів» від 14 жовтня 2014 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» 12 лютого 2015 року внесені зміни до низки нормативних актів, серед яких Кодекс України про адміністративні правопорушення, Господарський кодекс України, Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», Закон України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» та інших.

Відповідно до ст. 641 ГК України усі підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобов`язані встановлювати свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера), регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом.

Термін "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" розуміється у значенні, що вживається в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (Господарський кодекс України доповнено статтею 64-1 згідно із Законом № 1701-VII від 14 жовтня 2014 року; текст ст. 64-1 із змінами, внесеними згідно із Законом № 198-VIII від 12 лютого 2015 року; абзац другий частини першої статті 64-1 із змінами, внесеними згідно із Законом № 198-VIII від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдженню зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VІІ кінцевий бенефіціарний власник (контролер) це фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом:

-реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування;

-вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління;

-прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі. При цьому кінцевим бенефіціарним власником (контролером) не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого права.

Закон зобов`язує юридичних осіб (крім політичних партій, творчих спілок та їх територіальних осередків, адвокатських об`єднань, торгово-промислових палат, державних органів, органів місцевого самоврядування та їх асоціацій) подавати державному реєстратору інформацію: про свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера) у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника, якщо засновник юридична особа; про структуру власності засновників юридичних осіб, яка дає можливість встановити фізичних осіб власників істотної участі цих юридичних осіб.

Обов`язок поширюється як на новостворених юридичних осіб так і на тих, які зареєстровані до набуття чинності законом. Якщо перші розкриватимуть інформацію під час реєстрації створення юридичної особи, то другі протягом десяти місяців з моменту набуття чинності, шляхом подачі державному реєстратору юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки (форма 4).

Поняття кінцевого бенефіціара (контролера), як особи, що має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, введено в законодавство України у жовтні 2014 року і ОСОБА_3 у порядку передбаченому ч. 1 ст. 81ЦПК України, не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, яким чином були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача укладенням оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.12.2013 року та у чому саме полягає таке порушення, невизнання або оспорення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_3 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Судові витрати у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України сплачені ПАТ «Дельта Банк» судового збору у розмірі 1 212 грн. 64 коп. за подання апеляційної скарги підлягають стягненню на їх користь із ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой