Справа № 454/2937/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/3707/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 02.12.2009 року, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що підлягає строку дії картки. Стверджує, що підпис відповідача у заяві підтверджує її згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» та «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua). Зазначає, що банк виконав зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, однак ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 25 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 31 855,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2662,55 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 24050,18 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3150,00 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина), 1493,14 (процентна складова). З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 31 855,87 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 31855,87 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 02.12.2009 року, що складається з 2662,55 грн. - заборгованості за кредитом, 24050,18 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3150,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1493,14 - штраф (процентна ставка).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1378 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що заочне рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановлені усі обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені процесуальні права відповідача.

Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази про її належне повідомлення про час та дату судових засідань, повістки-повідомлення скеровувалися їй на невірну адресу, що позбавило можливості реалізувати передбачене законом право на захист при змагальності цивільного процесу. Апелянт не заперечує отримання банківської картки, однак заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків, тобто, заперечує факт отримання кредитних коштів. Вважає, що позивач не надав доказів отримання нею кредитних коштів, а встановленням кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит, таким чином обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними виникає лише у випадку отримання кредитних коштів. Вказує, що не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», банк не ознайомив її з ними, а тому вони не можуть бути складовими частинами кредитного договору. Наголошує, що додатки до позовної заяви подані російською мовою всупереч вимогам законодавства, що порушує її процесуальне право на захист та не сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, оскільки вона погано володіє російською мовою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання за кредитним договором б/н від 02.12.2009 року, не повертала банку отримані в кредит кошти та не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, наданими банком через відкриту кредитну лінію у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім цього, суд дійшов висновку, що за порушення строків повернення кредитних коштів наступає відповідальність у виді нарахування пені, штрафу та сплати комісії.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку».

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних.

Відповідач в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Також підтвердила, що ознайомлений та згідна з Умовами і правилами надання послуг.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 02.12.2009 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 25.10.2016 року вбачається, що така становить 31 855,87 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2662,55 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 24 050,18 грн., заборгованості за нарахованою комісією та пенею у розмірі 3150,00 грн. та заборгованості за штрафами у розмірі 1993,14 грн. (а.с. 3-10).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за кредитом стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість за нарахованою комісією та пенею і заборгованість за штрафами.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02.12.2009 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 2,5% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, що становить 30% річних (а.с. 12).

З розрахунку заборгованості вбачається, що базова ставка 30 % річних застосовувалася банком для нарахування відсотків за користування кредитними коштами до 30 серпня 2014 року, а з вересня 2014 року була збільшена до 34,80 % річних, однак матеріали справи не містять доказів погодження збільшення базової ставки з позичальником.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.

У п. 5.3 витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку, попередивши клієнта про введення змін не менш ніж за 7 днів до введення змін. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення про незгоду клієнта зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідач ознайомився та погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 02.12.2009 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає до задоволення частково у розмірі 1204,68 грн., нарахованих до 30.08.2014 року за базовою ставкою у розмірі 30% річних, оскільки саме така ставка була погоджена сторонами договору.

Сторони договору у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02.12.2009 року передбачили пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Позовні вимоги про стягнення пені та комісії не підлягають до задоволення, оскільки їх розмір та порядок нарахування визначається витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів Банку», які не можуть бути складовою частиною кредитного договору № б/н від 02.12.2009 року, так як не узгодженні та не підписані сторонами договору

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02.12.2009 року, підписаною сторонами, передбачено штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Оскільки 5% від суми заборгованості за кредитним договором, враховуючи відсотки за користування кредитом, становить 193, 36 грн. (5% від 3867,23 грн.), то позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення частково у розмірі 693,36 грн. (500 грн. + 193,36 грн. = 693,36 грн.).

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості по погашенню кредиту, враховуючи те, що у відповідача склалася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 662,55 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1204,68 грн., заборгованість за штрафами у розмірі 693,36 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 2 662,55 грн. заборгованості по сплаті тіла кредиту, 1204,68 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 693,36 грн. заборгованість за штрафами, та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 4560.59 грн., то на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 197.33 грн. судового збору за подання позову.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.12.2009 року в розмірі 4560.59 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 197,33 грн. судового збору за подання позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 04.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.