Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7857/19
Провадження № 2/711/553/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, зобов`язання зняти арешт з усього майна,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (правонаступник - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) з позовом про скасування постанови про накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, зобов`язання зняти арешт з усього майна.

В обґрунтування позову вказує що він дізнався, що відповідачем під час закриття виконавчого провадження не було знято арешт з його (позивача) майна і що в разі реєстрації права власності на нього (позивача) рухомого чи нерухомого майна, автоматично буде накладатися арешт.

Після цього віз звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту зі свого майна, однак 15.12.2017 року він отримав відповідь, з якої вбачається, що перевіркою АСВП встановлено, що на виконанні в Центральному відділі ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебували виконавчі листи про стягнення з нього (позивача) коштів, які вже завершені та знищені, тому у посадових осіб Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області відсутня можливість для зняття арешту.

Оскільки він (позивач) не може розпоряджатися власним майном, а також реєструвати на себе рухоме та нерухоме майно, в зв`язку із неправомірними діями відповідача, який відмовився зняти арешт з нерухомого майна, який наявний в реєстрі права власності на нерухоме майно, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Просить скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області №12153086 від 10.02.2012 року про накладення арешту та заборони на все майно, що належить йому - ОСОБА_1 та зобов`язати Центральний відділ ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області зняти арешт з усього майна.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.11.2019 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 15.01.2020 року, замінено відповідача на Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, але начальником відділу Павленко В.А. до суду направлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, нормами ч.ч. 1, 2 статті 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (аналогічна норма містилася і в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, стаття 57).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року).

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 пред`являє його саме до відповідача - Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (правонаступник Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просить скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №12153086 від 10.02.2012 року про накладення арешту та заборони на відчуження на все майно, тоді як мав би звернутися зі скаргою в порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Разом з тим, при винесенні даного рішення суд враховує і наступне.

Як зазначено в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту» у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

Крім того, в п. 11 вищезгаданої постанови роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 77, 78 ЦПК України). У разі виникнення у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, труднощів у витребуванні доказів суд з урахуванням положення частини п`ятої статті 12 ЦПК сприяє їм у цьому за наявності відповідного клопотання.

Крім того, відповідно до постанови пленуму ВССУ від 30.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

В даній справі, вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування постанови про арешт майна та зобов`язання державного виконавця зняти арешт з усього майна пред`явлені тільки до відповідача - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). При цьому до осіб, в інтересах яких був накладений арешт на майно боржника згідно постанови від 10.02.2012 року даний позов позивачем не пред`являвся. Вищезгадана постанова державного виконавця позивачем суду не надавалася. Відповідних клопотань про витребування судом такої постанови позивачем не заявлялося, тому суд не міг сприяти позивачу у витребуванні цих доказів, а в подальшому і залучити зацікавлених осіб до участі в справі. З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості (а.с. 9), який доданий позивачем до позову, лише вбачається, що такий арешт був внесений до Реєстру заборон, однак вказаний витяг не містить даних про стягувача (стягувачів) у даному виконавчому провадженні, що унеможливлює їх залучення судом до участі у справі.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, зобов`язання зняти арешт з усього майна.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 274-275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, зобов`язання зняти арешт з усього майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 20.01.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко