Справа № 465/5261/19 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/3964/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у версені 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош Олени Вікторівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2018 та стягнення в порядку двосторонньої реституції грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Ярош О.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 за договірну ціну 307 771 грн. Виступаючи продавцем квартири, ОСОБА_1 права власності на неї не набула, відтак договір підлягає визнанню недійним , оскільки суперечить вимогам ст. 317 ЦК України, згідно з якими право розпоряджатися майном належить власнику.Оскільки договір купівлі-продауж квартири від 18 жовтня 2018 року підлягає визнанню недійсним, ОСОБА_1 зобов`язана повернути ОСОБА_2 отримані на підставі цього недійсного договору грощові кошти в розмірі 307771 грн. З наведених підстав просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 18.10.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1900 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 307 771 грн. та судові витрати у справі.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви покликалася на те, що Шевченківським районним судом м. Львова розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош Олена Вікторівна, про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачкою було продано нерухоме майно, що їй не належало, таким чином застосування двосторонньої реституції, як наслідку недійсності оспорюваного договору, не приведе до повернення ОСОБА_1 проданого нею майна. Зазначає, що єдиним об`єктом майнових прав, на який може бути звернено стягнення грошових коштів в сумі 307 771 грн., є належна відповідачці на праві власності квартира АДРЕСА_2 . У відповідачки відсутні грошові кошти чи інше майно, на яке можна буде звернути стягнення у випадку задоволення позову. Відчуження відповідачкою квартири унеможливить виконання рішення суду в частині стягнення із відповідачки грошових коштів, що позбавить її єдиного дієвого інструменту поновлення порушених прав. Зазначає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту не матиме наслідком обмеження реалізації відповідачкою правомочностей щодо володіння та користування майном, не спричинить заподіяння збитків. З наведених підстав просила вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 квартиру загальною площею 62,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру загальною площею 62,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та заборонено відчужувати квартиру у будь-який спосіб.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Зазначає, що наявність позову про визнання недійсним договору в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки предметом є лише виключно договірно-правові відносини стосовно дійсності довіреності та договору. Вважає, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а суд зробив лише припущення , що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обгрунтування. Стверджує, що висновок суду першої інстанції, що застосування двосторонньої реституції, як наслідку недійсності оспорюваного договору, не призведе до повернення відповідачці ОСОБА_1 проданого нею майна, є безпідставним. Звертає увагу, що вона є суб`єктом підприємницької діяльності і володіє іншим майном окрім квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є стягнення у порядку двосторонньої реституції суми 307771.00 грн. та є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1,2,4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 18.10.2018 року приватним нотаріусом Ярош О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1900.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач зазначила, що в Шевченківському районному суді міста Львова розглядається справа за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2017 року, за яким ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що довіреність, на підставі якої укладено договір куплів-продажу квартири від 19.04.2017 року, видана ОСОБА_3 до досягення нею повноліття, без згоди на це її батьків та дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, застосування двосторонньої реституції, як наслідку недійсності оспорюваного договору від 18.10.2019 року, не призведе до повернення ОСОБА_1 проданої нею квартири, оскільки така їй не належала.

Отже, у разі вибуття квартири із власності ОСОБА_1 , виконання рішення в частині стягнення з відповідачки грошових коштів буде унеможливлено, а позивачка буде позбавлена права єдиного дієвого інструменту поновлення своїх порушених прав.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужування об`єктів нерухомого майна № 184706103 від 15.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 загальною площею 62,2 кв. м. (а.с. 12).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 заявлено, в тому числі, позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошових коштів у розмірі 307 771 грн., відтак невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому наявні підстави для накладення арешту та заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_2 у будь-який спосіб, оскільки матеріалами справи підтверджується, що саме ця квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_2 , жодним чином не обгрунтував необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення позову, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника, в результаті чого зробив лише припушення, що невжиття заходів призведе до ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування спростовуються заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову з доданими до неї матеріалами, у якій заявник зазначив та обґрунтував причини необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які вірно були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Покликання апелянта на те, що вона є суб`єктом підприємницької діяльності і володіє іншим майном, окрім квартири АДРЕСА_2 , не підтверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_1 не надала доказів наявності у неї на праві приватної власності іншого нерухомого майна чи грошових коштів на банківських рахунках, за рахунок яких повернення коштів у розмірі 307 771 грн. було б можливим у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 30.07.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.