ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Чернівці

справа № 715/1278/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2020 року (головуючий у 1-й інстанції Маковійчук Ю.В.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 10 серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

11 липня 2016 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано, стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Розмір стягуваних аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та оздоровлення. Окрім того дитина часто хворіє, перебуває на «Д» обліку та потребує постійного лікування.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку дитини.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/775/20

Враховуючи те, що вона одна не може забезпечити такий рівень, а батько дитини, який здоровий та працездатний може сплачувати аліменти в розмірі 2500 гривень, оскільки батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей.

Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів на суму 2500 гривень на дитину забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку на утримання сина.

Просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина з 600 гривень до 2500 гривень.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що суд при розгляді справи належним чином не дотримався принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, оскільки розмір стягуваних аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини.

Судом першої інстанції в повному обсязі не було досліджено діагноз захворювання сина, на лікування якого витрачаються кошти. Також відповідач має незареєстрований на своє ім`я транспортний засіб, та возить товари з Румунії чим непогано заробляє і має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Твердження відповідача що його доходи не збільшилися, матеріальний стан не покращився, а навпаки погіршився, жодними належними доказами не підтверджено. Відповідач умисно не виплачує аліменти в повному обсязі так, як підвищення їх розміру виконавчою службою не визнає.

В апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено зміну її матеріального стану та покращення матеріального стану відповідача, погіршення її стану здоров`я, враховуючи наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, а також відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом установлено, що сторони 10 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у них народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні..

11 липня 2016 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано, стягнуто аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-Х установлений у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень.

Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років на час звернення до суду становить не менше 1109 гривень.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, обґрунтовуючи тим, що з моменту стягнення аліментів стан здоров`я дитини значно погіршився, потреби на його утримання збільшилися, так як син навчається в школі, виросли потреби у сплаті за харчування, придбання шкільного приладдя, шкільної форми, підручників.

Так, при зверненні до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач надала суду заключення ЛКК №352 від 14.07.2020 року про підтвердження захворювання ОСОБА_4 .

Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів, та суттєве погіршення матеріального стану позивачки на день звернення до суду з позовом. Також не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 (на яку також посилається і Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року по справі № 524/7388/17 - http://reyestr.court.gov.ua/Review/83819773) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, в тому числі і положення статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів».

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про наявність обставин, які б слугували задоволенню позову.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо дитина потребує додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, позивачка у відповідності до вимог ст. 185 СК України має право звернутися до суду з іншим позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при постановленні рішення було правильно встановлено обставини справи і з урахуванням матеріального становища обох сторін, наявності на утриманні інших осіб, дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні вимог про збільшення аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2020 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк