ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

справа № 369/13383/18

провадження № 22-ц/824/88/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року у складі судді Ковальчук Л.М., повний текст складений 04.10.2019 року

встановив:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним та його скасування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та третя особа перебували у шлюбі з 03 березня 2012 року по 23 грудня 2014 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 придбали у власність дві земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на яких позивач та третя особа за спільні кошти почали будівництво будинку.

Після розірвання шлюбу позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності по 1/2 частки на вказані земельні ділянки з та на 1/2 частку будівельних матеріалів, вартості будівельно-монтажних робіт, експлуатації машин і механізмів при будівництві будинку на земельних ділянках.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року за позивачем визнано право власності по 1/2 частки на придбані земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Наприкінці грудня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання спільним майном подружжя незавершений будівництвом будинок за адресою АДРЕСА_3 , оскільки останній розташований на двох вищезазначених земельних ділянках.

Однак, пізніше позивачу стало відомо, що рішенням Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 52/6 від 25 травня 2016 року житловому будинку, який розташований посеред двох земельних ділянках було присвоєно поштову адресу з порушенням її права власності на належну їй частину земельних ділянок, а тому на підставі ст. 393 ЦК України, ст. 155 ЗК України позивач просила суд визнати вказане рішення виконкому незаконним та скасувати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 52/6 від 25 травня 2016 року про присвоєння поштової адреси на житловий будинок згідно декларації № КС 63 зареєстрованій ДАБІ у Київській області 05 квітня 2016 року, розташований на земельній ділянці площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:004:0088 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальна площа 295,1 кв.м., житлова площа 147,2 кв.м. АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просить скасувати зазначене судове рішення через порушення норм матеріального і процесуального права та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає про те, що поштова адреса на будинок надавалась на підставі декларації № КС 63 зареєстрованій ДАБІ у Київській області 05 квітня 2016 року, згідно якої будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:004:0088 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та жодного посилання на те, що будинок розташований посередині двох земельних ділянок, вказаний документ не містить.

Скаржник зазначає, що побудувавши будинок лише на одній з земельних ділянок площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:004:0088, він жодним чином не порушив прав позивача ОСОБА_1 , у власності якої залишилась така сама земельна ділянка.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції взагалі не мав права розглядати вказану позовну заяву в порядку цивільного судочинства, адже вона відноситься до юрисдикції адміністративного суду і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, натомність направила заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку з її перебуванням за межами Києва та участю її представника в іншій справі, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували дані обставини, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку зазначених осіб з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з'явились, клопотань не подавали,причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Білогородської сільської ради прийнято по відношенню житлового будинку, який розташований на земельній ділянці, право власності на 1/2 частку якої належить позивачу, без згоди позивача, тому порушує його право власності на земельну ділянку.

Проте з таким висновком погодитись не можна, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 травня 2016 року № 52/6 «Про присвоєння поштової адреси», вирішено присвоїти поштову адресу на житловий будинок згідно декларації № КС 63 зареєстрованій ДАБІ у Київській області 05.04.2016 року, розташований на земельній ділянці площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:004:0088 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальна площа 295,1 кв.м., житлова площа 147,2 кв.м., АДРЕСА_2 (а.с.28).

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 діючого ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт присвоєння поштової адреси будинку, не свідчить про незаконність дій відповідача, та не є належною правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позивач не довела факт порушення її прав та охоронюваних законом інтересів рішенням відповідача виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської областіпро присвоєння поштової адреси будинку, що є обов`язком позивача відповідно до засад змагальності сторін за ст.12 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :