Справа №295/9277/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з - Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач не проживає у вказаній квартирі без поважних причин понад один рік, однак зареєстрований за місцем проживання у зазначеному житлі, а позивач вимушена сплачувати всі комунальні послуги.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2020 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позов та не заперечувала щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за місцем проживання у вищезазначеній квартирі з 21.05.2019 року.

Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного 03.08.2020 року паспортистом ОСОБА_3 , інженером ОСОБА_4 та затвердженого директором ПП «КВЖРЕП №8» ОСОБА_5 , за участю сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , але не проживає у квартирі з липня 2019 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного її права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічного правового висновку 16 листопада 2016 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Виходячи із наведеного, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності позивача, тому ОСОБА_2 , який не проживає у вказаній квартирі з липня 2019 року та не є членом сім`ї позивача, втратив право користування житловим приміщенням, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч.3 ст.223, 259, 263, 265, гл.11 розд.3 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням -п квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Полонець