КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 356/751/19 Головуючий у І-й інстанції - Голік Г.К.
апеляційне провадження № 22-ц/824/9839/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» на рішення Березанського міського суду Київської області від 24 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року позивач звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Товариство зазначало, що між сторонами 15 липня 2016 року був укладений кредитний договір №1021914, за умовами якого відповідачці наданий кредит в сумі 50 000 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку №2, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

За умовами даного кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 річних від суми заборгованості та виконувати інші зобовязанн згідно п.1.1. договору.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,0% від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. додатку №1 до кредитного договору.

Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісяця ануїтетними платежами у розмірі та в період, встановленими у додатку №1 до цього договору з 01 до 15 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 01 серпня 2016 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п.2.6 кредитного договору).

При цьому позивач вказував, що відповідачка порушила свій обов`язок щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредитних коштів із сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, розмір якої станом на 10 жовтня 2019 року становить 204 600 грн. 61 коп. та складається з : заборгованості за тілом кредиту - 46 718 грн.52 коп.; заборгованості по відсотках - 39 608 грн. 20 коп; заборгованості по комісії- 72 616 грн. 60 коп., заборгованості за штрафними санкціями- 17 200 грн., заборгованість по рахунку інфляції - 20 961 грн.98 коп., 3% річних в сумі 7 495 грн. 30 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути вказану суму заборгованості на користь Товариства, а також понесені судові витрати.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 24 березня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 06 липня 2020 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет».

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 15.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 1021914 про надання кредиту, згідно з яким ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в кредит у сумі 50 000,00 грн. 00 коп. (кредит) для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника або іншого отримувача, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору -п. 1.1 договору (а.с. 10-14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 9 від 08.11.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після державної реєстрації шлюбу Дарницьким районним у м. Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2017 від 12.09.2017 року, отримала прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 27-28).

Відповідно до п. 1.3 договору дата остаточного повернення кредиту визначена до «14.07.2019р.».

Як встановлено в п. 1.4 договору, платежі з повернення кредиту здійснюються згідно Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.5 договору проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем на залишок заборгованості за позикою та погашаються при надходженні коштів на рахунок кредитодавця. Нарахування процентів здійснюється кредитодавцем щодня методом «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.6 договору сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період, встановленими у Додатку № 1 до цього договору, з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.08.2016 р., а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Згідно з п. 2.7 договору за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, встановленуу п. 1.1 даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії.

Пунктом 4.9 договору встановлено, що позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 200,00 грн. за перший прострочений платіж та 500,00 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

Додаток № 1 до Договору про надання кредиту № 1021914 від 15.07.2016 р., підписаний сторонами (кредитодавцем та позичальником), містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів (а.с. 15).

15.07.2016 р. відповідачкою було оформлено, підписано заяву, яка є Додатком № 2 до Договору № 1021914 про надання кредиту від 15.07.2016 р., в якій вона просила перерахувати належну їй суму кредиту після утримання комісії згідно п.п. 2.7 Договору № 1021914 про надання кредиту від 15.07.2016 р. у розмірі 48 500 грн. за зазначеними у заяві реквізитами (а.с. 16). Додатком № 3 до Договору № 1021914 про надання кредиту від 15.07.2016 р. встановлено реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів (а.с. 17)

Пунктом 1.2. кредитного договору сторони погодили, що дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку №2, є датою укладання цього договору. Вказний договір був підписаний сторонами, є чинним, у встановленому Законом порядку недійсним не визнався.

Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, слідує, що відповідачкою частково здійснювалось погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 6-7), що також свідчить про те, що останньою були отримані кредитні кошти.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, в судове засідання неодноразово не з`являлася, заперечень на позов не подавала, не оспорювала факту отримання кредитних коштів.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту виконання Товариством умов договору, є помилковими.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що в матеріалах справи відсутні докази про направлення Товариством відповідачці вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, у відповідності до п.3.2.4 кредитного договору, з огляду на наступне.

Так, пунктом 3.2.4 кредитного договору визначено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення заборгованості за кредитом та процентів за користування ним та/або суми неустойки, передбачених цим договором при наявності затримки сплати заборгованості за тілом кредиту, вісотками, тощо. При цьому у вказаному пункті зазначено, що про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів, неустойки з указаних вище підстав кредитодавець зобов`язаний письмово попередити позичальника не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дня сплати. Повернення кредиту, процентів, тощо здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення кредитодавця.

Разом з тим, вказаним пуктом договору визначено, що у випадках, передбачених абзацом першим цього пункту (позичальник затримує сплату частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяц) та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, кредитодавець має право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості та/або вимогати розірвання цього договору.

Дата остаточного повернення кредиту визначена до 14 липня 2019 року (п.1.3 кредитного договору).

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся з позовом до суду в жовтні 2019 року, тобто вже після сплину дати остаточного повернення коштів, а тому в даному випадку не можна говорити про дострокове стягнення коштів, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування по справі п.3.2.4 кредитного договору щодо необхідності направлення письмової вимоги позичальнику про сплату кредитних коштів.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Товариством, станом на 10 жовтня 2019 року заборгованість відповідачки за кредитом становить загальну суму 131 984 грн., якаскладається із: заборгованості за тілом кредиту - 46 718 грн.52 коп.; заборгованості по відсотках - 39 608 грн. 20 коп; заборгованості за штрафними санкціями 17 200 грн., заборгованості по рахунку інфляції 20 961 грн.98 коп., 3% річних - 7 495 грн. 30 коп. Вказаний розрахунок підтверджується матеріалами справи, відповідачкою не спростований, й сумнівів у колегії суддів не викликає.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту - 46 718 грн.52 коп.; заборгованості по відсотках - 39 608 грн. 20 коп; заборгованості за штрафними санкціями - 17 200 грн., інфляційних втрат -20 961 грн.98 коп., 3% річних - 7 495 грн. 30 коп. , а всього на загальну суму 131 984 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в сумі 72 616 грн. 60 коп., колегія суддів зазначає наступне.

За обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього договору. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у Додатку № 1 до цього договору, починаючи з 01.08.2016р., а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду(ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по комісії в сумі 72 616 грн. 60 коп., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 1 979,52 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - задовольнити частково.

Заочне Рішення Березанського міського суду Київської області від 24 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька,16, ) заборгованість за кредитним договором №1021914 від 15 липня 2016 року на загальну суму 131 984 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір у сумі 1979 грн. 52 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: