ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1937/20 Справа № 216/1792/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Биканов І.Р. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

02 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Барильська А.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.

12 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року.

Ухвалою суду Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року апеляційна скарга залишена без руху та надано відповідачу строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десять днів з моменту отримання копії ухвали суду, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме: за подання апеляційної скарги не сплачено судовий збір у розмірі 2 067 гривень.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України, в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3, за змістом якого строки, визначені в тому числі ст.ст. 185, 357 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 18 червня 2020 року, який набрав чинності 17 липня 2020 року, № 731-ІХ пункт 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в новій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, які набрали чинності 17 липня 2020 року, передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто такі процесуальні строки закінчуються 07 серпня 2020 рокку. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали суду від 22 листопада 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху була надіслана апелянту 22 листопада 2019 року за вих. № 97656/22-ц/803/10675/19/216/1792/16-ц/01 на адресу, яка зазначалась в апеляційній скарзі.

З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення вбачається, що копія ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги надсилалась апелянту за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, проте повернулась без вручення адресату у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

08 січня 2020 року апелянту вдруге було направлено копію ухвали судді від 22 листопада 2019 року за вих. № 941/22-ц/803/1937/20/216/1792/16-ц/01.

28 лютого 2020 року апелянту втретє було направлено копію ухвали судді від 22 листопада 2019 року за вих. № 22760/22-ц/803/1937/20/216/1792/16-ц/01.

15 квітня 2020 року апелянту вчетверте було направлено копію ухвали судді від 22 листопада 2019 року за вих. № 40848/22-ц/803/1937/20/216/1792/16-ц/01.

30 червня 2020 року апелянту вп`яте було направлено копію ухвали судді від 22 листопада 2019 року за вих. № 62948/22-ц/803/1937/20/216/1792/16-ц/01.

З наявних в матеріалах справи повторного зворотного поштового повідомлення вбачається, що копія ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги надсилалась апелянту за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, проте повернулась без вручення адресату у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Отже, ОСОБА_1 звернувшись до суду 12 листопада 2019 року з апеляційною скаргою на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, протягом тривалого часу не виявила належної зацікавленості у розгляді справи, що вказує на відсутність у неї зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Судом апеляційної інстанції були вжиті всі можливі заходи для скерування апелянту ухвали про залишення без руху апеляційної скарги, зокрема шляхом неодноразового направлення копії ухвали за адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі.

Як роз`яснено у пунктах 2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення", строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові ВС від 01 липня 2020 року по справі №216/5341/14-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений термін, недоліки апеляційної скарги не усунуто, ОСОБА_1 до апеляційного суду зі зверненнями щодо розгляду її апеляційної скарги не зверталась, рухом справи не цікавилась, що свідчить про зловживання нею своїми правами та втрату інтересу до своєї апеляційної скарги, та що, в свою чергу, тягне порушення принципу розумності строків, дотримання якого є однією з найважливіших критерій справедливого судочинства.

Враховуючи викладене та зважаючи на невиконання особою, яка бере участь у справі свого процесуального обов`язку, що впливає на розгляд справи протягом розумного строку, справа надійшла до суду апеляційної інстанції 19 листопада 2019 року, станом на 02 вересня 2020 року недоліки апеляційної скарги не усунуто, тому апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути.

Крім того, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути її апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: А.П. Барильська.