ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3388/19

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/255/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем -Зіньковець О.О.,

сторони: позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 листопада 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 25.11.2019) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позову посилався на те, що у 2006 році між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 525/1804, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30 500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит та погасити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені в договорі. Кредит надавався на 20 років на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником був укладений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме вказана вище квартира.

В порушення умов кредитного договору у позичальника перед банком утворила заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з позовом. За рішенням суду від 07.05.2015 з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 217, 48 доларів США, що в еквіваленті на дату винесення рішення становило 530 071, 43 грн.

В позові позивач посилається, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, боржник частково погашав заборгованість, проте рішення на час подання позову є невиконаним.

Станом на 13.12.2006 сума заборгованості становить 28 102, 92 доларів США, в тому числі: 21 515, 20 доларів США - сума заборгованості по сплаті кредиту; 3306,38 доларів США - сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 374, 90 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів за користування кредитом; 2365,34 доларів США - розмір 3 % річних від суми простроченого кредиту; 541,10 доларів США - розмір 3% річних від суми прострочених процентів.

На час пред`явлення даного позову заборгованість за кредитним договором повністю не погашена, за умовами кредитного та іпотечного договорів банк має право стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, позивач зазначає, що в квартирі, яка знаходиться в іпотеці зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому з врахуванням висновку Верховного Суду в постанові від 12.12.2018 у справі № 496/2982/13-ц, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно позовних вимог Банк просив: звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 6225 від 13.12.2006, а саме на нерухоме майно: квартиру, загальною площею 28,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.12.2006 Ющенко О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим № 6218, в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №525/1804 від 13.12.2006 розмір якої становить 28 102, 92 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 21 515, 20 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 3 306, 38 доларів США, сума пені - 374, 90 доларів США, 3% річних на суму простроченого кредиту та несплачених процентів - 2 906, 40 доларів США;

встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири загальною площею 28,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.12.2006 Ющенко О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №6218, зареєстрований у державному реєстрі правочинів 13.12.2006), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 5763, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.11.2019 у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що банк звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права з пропуском трирічного строку звернення до суду про застосування наслідків яких просив відповідач, крім того банком необґрунтовано нараховано відсотки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду начальник філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» Черевик С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.11.2019, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, та стягнути з відповідачів на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

За доводами апеляційної скарги відмова в задоволенні позову зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону, при цьому заявник посилається на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник у скарзі зазначає, що не відповідає обставинам справи твердження суду про те, що АТ «Ощадбанк», пред`явивши позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у 2015 році, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Судом не взято до уваги, що у 2017 та 2018 роках відповідач частково сплачував заборгованість за кредитом, а у 2016, 2017, 2019 роках звертався до банку з заявами щодо шляхів погашення кредитної заборгованості. Такі дії боржника свідчать про визнання ним кредитної заборгованості та часткове виконання умов договору в частині сплати кредиту, та є підставою для переривання строку позовної давності.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання щодо салати кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку навіть на підставі рішення суду про стягнення заборгованості позичальник не погасив, а тому банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

У скарзі заявник посилається на зазначення судом в оскаржуваному рішенні суду, що кредитний договір діє до 12.12.2016, що не відповідає обставинам справи, оскільки даний договір є чинним до 12.12.2026, а також судом не зазначено про необґрунтованість нарахування яких саме відсотків йде мова.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 13.12.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 525/1804, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30 500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних в порядку, на умовах та строках, визначених кредитним договором (а.с. 6-7).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.12.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 6225, предметом іпотеки якого є нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28.4 кв.м. (а.с. 14-16).

З інформації Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 30.05.2019 № 2778 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 48).

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника перед банком утворилась заборгованість.

06.02.2015 банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит шляхом погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів та інших платежів у розмірі 24 710,58 доларів США. А також роз`яснено, що у разі непогашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору, банком буде розпочато процедуру звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 6225 від 13.12.2006 і є забезпеченням виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 525/1804 від 13.12.2006, шляхом звернення з відповідним позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку або вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки (а.с. 17-18).

Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області Івашко С.В. в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернігівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» - 25 217, 48 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 становить -530 071, 43 грн (а.с. 19-20).

З листа Новозаводського ВДВС м. Чернігів Головного ТУЮ у Чернігівській області від 23.04.2019 вбачається, що станом на 23.04.2019 на депозитний рахунок Новозаводського ВДВС м. Чернігів кошти для погашення заборгованості не надходили, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с. 26).

Згідно із розрахунком АТ «Ощадбанк» розмір заборгованості за кредитним договором № 525/1804 від 13.12.2006 станом на 26.04.2019 становить: заборгованість за кредитом - 21 515, 20 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 3 306, 38 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів за користування кредитом - 374, 90 доларів США, розмір 3 % річних від суми простроченого кредиту - 2 365, 34 доларів США; розмір 3 % річних від суми прострочених процентів - 541, 10 доларів США . При цьому заборгованість по кредиту розрахована з 06.04.2010 року (а.с. 30-38).

Згідно із довідкою від 14.11.2019 про розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит, розмір заборгованості склав 28 102,92 долари США, з яких заборгованість за кредитом - 21 515, 20 доларів США, заборгованість за процентами - 3 306, 28 доларів США, пеня за несвоєчасну оплату кредиту та відсотків - 374, 90 доларів США, 3% річних від суми простроченого кредиту - 2 365, 34 доларів США, 3 % річних від суми прострочених процентів - 541, 10 доларів США (а.с. 93).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, про що заявлено стороною відповідача та, крім того, банком необґрунтовано нараховано відсотки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У пункті 3.4 Іпотечного договору від 13.12.2006 сторонами погоджено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником та/або Майновим поручителем будь-яких зобов`язань за Іпотечним Договором…(а.с. 6-7).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

У статті 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пред`явити таку вимогу позивач може протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

З урахуванням вказаного, суд обґрунтовано послався, що 06.02.2015 банк направляв ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 17) та вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит (а.с. 18), кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з журналу судового засідання від 28.08.2019 (а.с. 76-77) представником відповідачів ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

З врахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі, що судом безпідставно застосовано строк позовної давності до вимог за якими є судове рішення та не враховано, що звернення стягнення на предмет іпотеки є етапом примусового виконання судового рішення, є необґрунтованими, за відсутності доказів переривання строків позовної давності.

Частина п`ята статті 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності у зобов`язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання.

Так, згідно із цією нормою за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відтак, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом розпочався через 30 днів після пред`явленої вимоги, тобто з 09.03.2015, та сплив 10.03.2018, а сторона відповідача скористалась своїм правом на заявлення клопотання про пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмовив задоволенні позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2015 банк направляв ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 17) та вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит (а.с. 18), з позовною заявою звернувся лише 17.05.2019 (а.с. 2).

З врахуванням наведеного не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що не відповідає обставинам справи твердження суду першої інстанції про те, що АТ «Ощадбанк», пред`явивши вимогу, а в подальшому пред`явивши позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у 2015 році, не змінював строк виконання основного зобов`язання.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), згідно якої визначено, що за змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Встановлюючи обставини справи суд першої інстанції послався, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 у цивільній справі № 751/4024/15-ц, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернігівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» - 25 217,48 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2015 становить - 530 071, 43 грн (а.с. 19-20).

Згідно інформації Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23.04.2019, станом на 23.04.2019 на депозитний рахунок Новозаводського ВДВС м. Чернігів кошти для погашення заборгованості не надходили, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с. 26).

Згідно із розрахунком АТ «Ощадбанк» розмір заборгованості за кредитним договором № 525/1804 від 13.12.2006 станом на 26.04.2019 року становить: заборгованість за кредитом - 21515,20 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 3306,38 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату основного боргу та процентів за користування кредитом - 374,90 доларів США, розмір 3 % річних від суми простроченого кредиту - 2365,34 доларів США; розмір 3 % річних від суми прострочених процентів - 541,10 доларів США . При цьому заборгованість по кредиту розрахована з 06.04.2010 року (а.с.30-38).

Згідно із довідкою від 14.11.2019 про розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит, розмір заборгованості склав 28102, 92 долари США, з яких заборгованість за кредитом - 21515, 20 доларів США, заборгованість за процентами - 3306, 28 доларів США, пеня за несвоєчасну оплату кредиту та відсотків - 374, 90 доларів США, 3% річних від суми простроченого кредиту - 2365,34 доларів США, 3 % річних від суми прострочених процентів - 541, 10 доларів США (а.с. 93).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Враховуючи викладене, не обгрунтованим є посилання в апеляційній скарзі, що залишено поза увагою суду першої інстанції обставини щодо заборгованості, яку стягнуто на підставі рішення суду, яким встановлені оставини наявності боргу, а тому банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки з врахуванням нарахованих 3% річних від суми простроченого кредиту та 3% річних від суми прострочених процентів.

Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у рішенні суду, крім іншого, має бути зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Отже, з`ясування питання про розмір заборгованості позичальників за кредитними договорами, в рахунок погашення якої заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, входить в предмет доказування у справі.

Як вбачається, до суми загальної заборгованості позивачем включені суми нарахованих 3% річних від суми простроченого кредиту та 3% річних від суми прострочених процентів, які не є основним зобов`язанням, оскільки нараховані відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язанння, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість задоволення вимог кредитора лише за основним зобов`язанням.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд першої інстанції обгрунтовано послався на порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду, оскільки у разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, проте якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

Не є обґрунтованими і посилання, що судом не взято до уваги, що у 2017 та 2018 роках відповідач частково сплачував заборгованість за кредитом, а у 2016, 2017, 2019 роках звертався до банку з заявами щодо шляхів погашення кредитної заборгованості, такі дії боржника свідчать про визнання ним кредитної заборгованості та часткове виконання умов договору в частині сплати кредиту, та є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки такі дії вчинялись в межах виконання рішення суду, яке набрало законної сили та пред`явлено до виконання стягувачем.

З врахуванням наведеного спростованими є і доводи щодо не розгляду по суті інших позовних вимог судом першої інстанції, які є похідними від основної вимоги, відносно якої відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Не призвело до неправильного вирішення спору по суті і посилання суду першої інстанції щодо дії кредитний договору до 12.12.2016, на що посилається заявник в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Крім того, не підлягають стягненню з відповідачів на користь банку усі понесені судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу, про що в апеляційній скарзі просить позивач, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2020.

Головуючий Судді: