ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/58/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 301030100
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

та представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року (постановлену суддею Грицай К.М., повний текст якої складено 12 листопада 2019 року) у цивільній справі № 607/26260/19 за позовом ОСОБА_1 до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільська міська рада про визнання протиправним та скасування наказу відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 13.07.2018 року відділом ДАБК Тернопільської міської ради було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками за №ТП 99 об`єкт "Будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

24.07.2018 року на підставі вказаної декларації про готовність об`єкта до експлуатації проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

14.08.2018 року відділом ДАБК Тернопільської міської ради прийнято наказ №160 "Про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1)"

Посилаючись на те, що скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації може застосовуватися уповноваженим органом виключно у разі повідомлення у цій декларації недостовірних даних, які дають підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом, чого не було встановлено відповідачем, позивач просив задовольнити його вимоги.

Зазначив, що про існування зазначеного наказу йому стало відомо 10.10.2019 року у зв`язку з ознайомленнями з матеріалами цивільної справи за позовом Тернопільської міської ради до нього про скасування реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки він пов`язаний з порушенням його приватного права-права власності на житловий будинок. Зазначає, що його порушене право підлягає захисту в передбачений цивільним законодавством спосіб, оскільки відноситься до сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і вказав, що ОСОБА_1 пропустив строк для подачі зустрічного позову у справі за позовом Тернопільської міської ради до нього про скасування реєстрації права власності, а тому звернувся в суд з даним позовом, який на його думку має бути об`єднаним в одне провадження із позовом про скасування реєстрації права власності.

Представник Тернопільської міської ради - спеціаліст відділу ДАБК Тернопільської міської ради вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами виник спір у сфері публічно-правових відносин у зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень делегованих йому повноважень.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовної заяви 13.07.2018 року відділом ДАБК Тернопільської міської ради було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками за №ТП 99 об`єкт "Будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-16).

24.07.2018 року на підставі вказаної декларації про готовність об`єкта до експлуатації проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 17).

14.08.2018 року відділом ДАБК Тернопільської міської ради прийнято наказ №160 "Про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1)", яким скасовано вищевказану декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Позивач просив скасувати вказаний наказ та зобов`язати ДАБК Тернопільської міської ради відновити реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, посилаючись на неправомірність оскаржуваного наказу та те, що його наслідком є порушення права власності позивача на житловий будинок.

Отже даний позов подано на поновлення порушеного, на думку позивача, права власності на житловий будинок.

Таким чином, оскарження наказу відповідача №160 "Про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1)" поглинається спором про речове право.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у відповідної особи виникло цивільне право й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що у позивача на підставі скасованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації виникло право власності на житловий будинок, яке в подальшому оспорюється відповідачем та вирішення даного спору поглинається спором про речове право, колегія суддів вважає, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 п.6, 379, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.