Справа № 739/1627/19
Номер провадження 2/739/125/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Іващенка А.І. за участю: секретаря Неживець К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні прибудинкової земельної ділянки та в виконанні робіт по переобладнанню будинку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утриматися від чинення позивачу будь-яких перешкод у вільному доступі на парибудинкову земельну ділянку будинку за адресою АДРЕСА_1 та у виконанні робіт по переобладнанню будинку, які полягають у влаштуванні індивідуального входу шляхом влаштування дверного прорізу та встановлення подвійного дверного блоку в стіні приміщення 1-5, обов`язок виконання яких покладений на нього рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року в справі №2-37/2009. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності мені належить ј частка будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Право власності на нерухоме майно набуто ним на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року в справі № 2- 37/2009. Зазначеним рішенням внаслідок поділу спільної сумісної власності подружжя за ним визнано право власності на приміщення в будинку за адресою АДРЕСА_1 - кімнату 1-4 площею 19,4 кв. м, 1-5 площею 11,1 кв. м.
Також, судовим ріщенням його зобов`язано провести переобладнання будинку: - влаштувати індивідуальний вхід шляхом влаштування дверного прорізу та
встановити подвійний дверний блок в стіні приміщення 1-5 за 1 варіантом поділу згідно з експертним висновком № С-9170 від 16 березня 2009 року.
На переобладнання наданий дозвіл рішенням виконавчого комітету міської ради від 26 березня 2009 року №31.
Ѕ частка будинку, яка являє собою квартиру АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 . Власник в будинку не проживає, фактично там проживає його брат ОСОБА_3 з сім`єю.
Прибудинкова земельна ділянка не приватизована. Відповідачами влаштований вхід на територію прибудинкової земельної ділянки з сторони належної йому кімнати 1-5, вони вважають, що земельна ділянка, яка є територією двору та безпосередньо примикає до належної йому кімнати 1-5 - перебуває лише в їхньому користуванні. На цій підставі відповідачі не дозволяють йому перебувати на прибудинковій земельній ділянці зі сторони належній йому кімнати 1-5 та виконувати роботи по переобладнанню будинку, обов`язок виконання яких покладений на нього судовим рішенням.
Позивач декілька разів намагався виконати роботи по переобладнанню, про те відповідач ОСОБА_3 перешкоджає в цьому погрожуючи застосувати зброю-мисливську рушницю. Будь яким іншим шляхом використовувати за призначенням належну йому на праві власності квартиру через відсутність можливості облаштування входу до неї відповідно до судового рішення , у нього немає та вважає, що його право беде захищене шляхом накладення на відповідачів заборони вчиняти певні дії, спрямовані на порушення його прав.
Позиція сторін. Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по справі надано відзив в якому вони просять відмовити в задоволенні позову з посиланням що до участі у справі не залучений третій співвласник, виконання рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року в справі № 2- 37/2009 по суті є неможливим, за 10 років з часу ухвалення рішення суду, стан частини будинку, яка належить позивачу погіршився і у випадку проведення ремонтних робіт, можуть бути спричинені пошкодження несучим конструкціям всього будинку та вважають, що подання з зазначених підстав є передчасним, оскільки рішення зазначеного позивачем питання повинно вирішуватись в порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Позивачем подано відповідь на відзив в якому звертає увагу суду, що з відзиву вбачається, що відповідачі не дозволяють позивачеві виконати роботи по переобладнанню будинку, оскільки на їхню думку влаштування позивачем дверного прорізу в визначеному експертом місці призведе до перегляду фактичного порядку користування прибудинковою земельною ділянкою, який склався раніше між співвласниками будинку, при цьому дії відповідачів носять протиправний характер, які порушують право позивача на користування будинком та спільною прибудинковою територією. Окрім цього, відповідачі не оскаржили рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року. Доводи відповідачів, щодо пошкодження несущих конструкцій будинку внаслідок влаштування входу в належну йому квартиру є припущенням. Позивач являється зобов`язальною стороною в частині проведення переобладнання будинку та бажає виконати відповідні роботи, тому просить його позов задовольнити.
Обставини справи, встановлені судом. Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить ј частка будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 02.06.2009 року. Право власності на нерухоме майно набуто ним на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року в справі № 2- 37/2009. Зазначеним рішенням внаслідок поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення в будинку за адресою АДРЕСА_1 - кімнату 1-4 площею 19,4 кв. м, 1-5 площею 11,1 кв. м. Також, вищезазначеним судовим ріщенням ОСОБА_1 зобов`язано провести наступне переобладнання: - влаштувати індивідуальний вхід, влаштувавши дверний проріз тавстановити подвійний дверний блок в стіні приміщення 1-5 - влаштувати окремий облік споживання електроенергії та переобладнати систему опалення своєї частини будинку. Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2009 року в справі № 2- 37/2009, набрало законної сили 28 квітня 2009 року. Згідно даного рішення відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є сторонами по справі. Застосовані судом релевантні норми права та висновки суду. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно зобов`язання виконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження. Так, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з підстав та мотивів, наведених в цьому рішенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. Керуючись ст.ст. ст. ст.2,3, 5, 13, 76-81, 83, 95, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні прибудинкової земельної ділянки та в виконанні робіт по переобладнанню будинку- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області.

Суддя А.І. Іващенко