У Х В А Л А

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 607/11426/16-ц

провадження № 61-9469ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до споживчого кооперативу «Олімпія Б», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень загальних зборів, визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним та скасування свідоцтва, визнання права власності на майно та витребування його з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 12 квітня 2014 року. Визнано недійсним договір дарування майнового паю. Визнано незаконними: рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 12 квітня 2014 року; рішення загальних зборів членів споживчого кооперативу «Олімпія Б» від 17 серпня 2014 року. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22 листопада 2014 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

24 червня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави касаційного оскарження, їх правове обґрунтування.

На виконання вимог ухвали від скаржника надійшла до суду виправлена касаційна скарга з зазначенням підстав для касаційного оскарження.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Водночас, зазначає, що схожі правовідносини відображено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №509/52416/13, висновки в якій відповідають правовим позиціям у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року №6-2552цс16 та від 24 травня 2017 року у справі №6-640цс17.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд наголошував на тому, що скаржнику необхідно чітко вказати підставу(и) касаційного оскарження та їх відповідне мотивування.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України скаржник не зазначає, яку норму неправильно застосовано судом апеляційної інстанції та щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній правовий висновок. Натомість, зазначає постанови у справах з подібними правовідносинами. Тобто, таке мотивування допускає подвійне тлумачення, оскільки поняття «відсутній правовий висновок» і «викладені в постановах у подібних правовідносинах» протирічать одне одному, відтак, допускається подвійне тлумачення змісту касаційної скарги, на недопустимості якого наголошував Верховний Суд у хвалі від 22 липня 2020 року.

Таким чином, скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у повному обсязі, оскільки чітко та повно не зазначив підстави касаційного оскарження, що допустило подвійне тлумачення касаційної скарги.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням того, що скаржник звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, не має достатніх знань в сфері юриспруденції, в зв`язку з чим не виконала у повній мірі вимоги цивільного процесуального законодавства щодо зазначення підстав касаційного оскарження, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання скаржником виправленої касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш