Справа №295/7817/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складi:

головуючого - суддi Перекупка І.Г.,

при секретарi Поліщук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Богунського районного суду м. Житомир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання права власності на майно та заборонити вчиняти дії,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання права власності на майно та заборонити вчиняти дії. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала та просила визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення (частина технічного обслуговуючого пункту) літера «В», загальною площею 394,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 652 708,00 грн. без врахування ПДВ. Виключити з переліку арештованого майна, зняти арешт та заборону на відчуження з нежитлового приміщення літера В, площею 394,0 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 , накладених Постановами Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції по ВП №43832258 від 28.08.2015 та від 03.07.2014 р. та по ВП номер: 36572455 від 18.02.2013 р., а також ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира по справі 296/3814/12-ц від 05.02.2013 р. Свої вимоги мотивує тим, що була у шлюбі з ОСОБА_2 , з 27.07.1985 р. по 26.04.2019 р. Під час шлюбу за спільні кошти на ім`я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №4099 від 20.09.2002 р., придбано частину будівлі технічно обслуговувального пункту - літера В, приміщення АДРЕСА_2 , площею 394,0 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 , а також козловий кран ККТ-5 за ціною 31 830 грн. Під час шлюбу станом на 01.12.2011 р. у подружжя перебували у власності заощадження на суму 150 000 грн.

01.12.2011р. між подружжям був укладений договір про поділ майна, що набуте під час шлюбу за спільні кошти. За договором у власність позивача перейшли столярний цех з прибудовами,сушильняз прибудовами та котельня, що розташовані по АДРЕСА_1 , а у власність Відповідача 150 000 грн. За даним Договором ОСОБА_2 зобов`язувався здійснити перереєстрацію вказаного майна. На виконання даного договору 01.12.2011 р. між подружжям був укладений акт приймання-передачі вказаного майна на користь позивачки та складена розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , від нотаріального посвідчення договору ухилявся, позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/7443/13-ц від 05.09.2013 р. було визнано дійсним укладений 01.12.2011 р. між подружжям договір про поділ майна подружжя та визнано за позивачкою право власності на нерухоме майно, що знаходяться по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення суду за позивачкою було зареєстровано право власності на відповідне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку. Однак, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.07.2015 р. по справі № 295/7443/13-ц, рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі № 295/7443/13-ц від 05.09.2013 р. було скасовано.

Таким чином, спірне нерухоме майно повернулось в режим спільного сумісного майна подружжя з реєстрацією права власності за ОСОБА_2 .

У зв`язку із збитковістю підприємницької діяльності ОСОБА_2 , у нього виникло ряд боргових зобов`язань перед третіми особами. З метою погашення наявних боргових зобов`язань чоловіка та захисту прав дружини у майні подружжя, сторонами було досягнуто додаткової згоди та прийнято рішення про поділ спірного майна подружжя, з урахуванням дійсних пунктів договору подружжя від 01.12.2011р. та проведених розрахунків: позивачка отримує у власність нежитлове приміщення літера В, площею 394,0 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 садовий будинок АДРЕСА_3 площею 44,7 м. кв. з прилеглими прибудовами; відповідач отримує від позивачки компенсацію своєї частки в спірному майні подружжя. Згідно домовленості сторін ОСОБА_2 отримав 29.03.2016 р. від позивачки компенсацію своєї частки в майні подружжя в розмірі 186 000 грн.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Ковальова Н.М. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав, просила їх задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив викладені в позові обставини та отримання від позивачки компенсацію своєї частки в спірному майні подружжя в розмірі 336 000 грн., проти задоволення позовних вимог не заперечував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 помер. По справі відповідача замінено його правонаступником ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи з урахуванням меж заявлених позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України, встановлено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року та ВССУ, № 361/8273/16-ц, від 01.11.2017р., яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 27.07.1985 p. (Т. 1 а. с. 7).

Згідно Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 27.04.2019 року свідчить що ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 помер. (Т. 2 а. с. 164).

Під час шлюбу на ім`я ПП ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 4099 від 20.09.2002 р., придбано частину будівлі технічно обслуговувального пункту - літера В, приміщення АДРЕСА_2 , площею 394,0 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 за ціною 31 830 грн. з розстрочкою виплати його вартості до 31.06.2004 р. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Косигіним С.В. Оплата по вказаному договору здійснена ОСОБА_1 , що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру №189 від 30.06.2004 р. на суму 8505 грн., № 98 від 19.08.2002 р. на суму 3000 грн., № 208 від 07.03.2003 р. на суму 10 000 грн., №124 від 15.11.2002 р.на суму 6301 грн., № 254 від 01.12.2003 р. на суму 10 000грн. та актом звіряння розрахунків №21 від 30.06.2004 р.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження міського голови від 19 лютого 2016 р. вул. Ватутіна в м. Житомирі перейменована на проспект Незалежності, дані обставини є загальновідомими та відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Фактично сторони погоджувались з тими обставинами, що спірне майно є сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в якості майна подружжя. Спірне майно подружжя складається з нежитлового приміщення (частина технічного обслуговуючого пункту) літера «В», загальною площею 394,0 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно перебуває на земельній ділянці, переданій Житомирською міською радою ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 06.08.2015 р.

Згідно звіту №170425/029 ФОП ОСОБА_6 про проведення незалежної оцінки ринкової вартості нежитлового приміщення (частина технічного обслуговуючого пункту (прим.1)) літ. «В», загальною площею 394,0 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 27.04.2017 р. визначено вартість об`єкта на суму 652708,00 грн. без врахування ПДВ (783249,60 грн. з ПДВ) (Т. 1 а. с. 250, Т. 2 а. с. 11-15).

Згідно домовленості між сторонами відповідач отримав компенсацію своєї частки в спірному майні подружжя в розмірі 336 000 грн., що підтверджується розписками від 01.12.2011 р. на суму 150 000грн. (Т. 1 а. с. 104). та від 29.03.2016 р. на суму 186 000 грн. (Т. 1 а. с. 105).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає належними доказами вартості нерухомого майна вартість зазначену в звіті №170425/029 ФОП ОСОБА_6 та належними доказами сплати відповідачу компенсації частки в спірному майні подружжя складеними розписками від 01.12.2011 р. та від 29.03.2016 р. наданою стороною позивача з підстав вказаних вище. Таким чином загальна вартість майна, яке підлягає розділу між сторонами складає 652 708 грн. (783249,60 грн. з ПДВ).

В результаті розділу майна відповідно до приписів ст. 60, ст. 70 СК України на кожного з подружжя приходиться майна (нерухомого) на суму 326 354 грн. без ПДВ (391 624,80 грн. з ПДВ).

Сторони погоджуються, що спірне нерухоме приміщення є сумісною власністю подружжя та на долю кожного подружжя приходиться по 326 354 грн. без ПДВ (391 624,80 грн. з ПДВ). вартості спірного нерухомого майна. З врахуванням домовленості сторін та того, що відповідач отримав від позивачки компенсацію своєї частки в спірному майні подружжя в розмірі 336 000 грн., доля ОСОБА_2 у нерухомому майні подружжя є виплаченою повністю. Тому, суд вважає позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, на спірному нерухомому майні наявні арешти та заборони по боргам відповідача, задоволенню підлягають вимоги щодо виключення з переліку арештованого майна, зняття арешту та заборон на відчуження зі спірного нежитлового приміщення.

Заперечення третьої особи ОСОБА_3 судом не береться до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається вирішення питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 , а останній не є учасником правовідносин, які розглядаються у даній справі. Саме посилання на те, що прийняття рішення в даній справі призведе до неможливості стягнення з ОСОБА_2 , як з боржника, на користь ОСОБА_3 , як стягувача, боргу, який виник по іншим правовідносинам, не свідчить про порушення даним рішенням його прав та обов`язків. Вирішення питання щодо виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.10.2013 р. у справі № 296/3814/12-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу має інший порядок розгляду та визначений Законом України «Про виконавче провадження». Доводи щодо наявності іншої заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 грошима в сумі 816 090,24 грн. та вигляді рухомого майна, спростовуються постановою Житомирського апеляційного суду від 27 листопада 2018 р. по справі №296/1904/14-ц. Клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження по справі також не підлягає задоволенню, оскільки Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2013 р. по справі №295/7443/13-ц про поділ спірного майна сторін скасовано рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.07.2015 р., а відтак рішення суду з приводу спору між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав відсутнє, як наслідок відсутні підстави закриття провадження за п. 2 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 88, 109, 119, 114, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання права власності на майно та заборонити вчиняти дії, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на нежитлове приміщення (частина технічного обслуговуючого пункту) літера «В», загальною площею 394,0 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виключити з переліку арештованого майна, зняти арешт та заборону на відчуження з нежитлового приміщення літера В, площею 394,0 кв. м., що розташоване в АДРЕСА_1 - АДРЕСА_4 , накладених Постановами Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції по ВП № 43832258 від 28.08.2015 р. та від 03.07.2014 р. та по ВП номер: 36572455 від 18.02.2013 р., а також ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/3814/12-ц від 05.02.2013 р.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюєтьс - з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка