КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 360/1096/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8579/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Унятицький Д.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Микулицька сільська рада Бородянського району Київської області про встановлення порядку користування жилим приміщенням, укладення окремих договорів найму

та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Микулицька сільська рада Бородянського району Київської області про визнання права користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року,

встановив:

в червні 2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просили визначити порядок користування жилим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що між ними та відповідачем виникають конфлікти щодо користування жилим приміщення.

ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право користування спірним жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона з 2012 року зі згоди ОСОБА_5 в якості дружини проживає за вказаною адресою.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року первісний позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, невірно дано оцінку всім доказам по справі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 не з`явились повторно. Їх представник - адвокат Жабен Л.І. в заяві від 09.08.2020 зазначала, що вона прибути в судове засідання не може у зв`язку з тим, що перебуває у відпустці до 05.09.2020, а в заяві від 09.09.2020 - про те, що вона перебуває у відпустці за сімейними обставинами. Відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представник в заявах вказувала, що вони перебувають на самоізоляції, однак доказів щодо цього не надала. В зв`язку з цим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення

ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зазначали, що вони мають право користування спірним жилим приміщенням, були вселені в нього відповідно до рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 р. Оскільки з іншим мешканцем квартири - ОСОБА_5 виникають конфлікти з приводу користування жилим приміщенням, позивачі просили визначити їм порядок користування квартирою та виділити в їх користування кімнату 1-3 площею 20,9 кв.м., кімнату 1-8 площею 8,3 кв.м. та кімнату 1-9 площею 12,4 кв.м., відповідачу - кімнату 1-10 площею 9,4 кв.м., а кухню, вбиральню та ванну кімнату, коридори та лоджії - залишити у спільному користуванні.

В травні 2019 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право користування кв. АДРЕСА_2 ., посилаючись на те, що вона в 2012 році в якості дружини ОСОБА_5 вселилась до квартири, проживає тут постійно, однак не може зареєструватись через наявний спір з сім`єю ОСОБА_1 .

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 травня 2019 року вказаний позов було об`єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Микулицька сільська рада Борожняьсоког району Київсьвої обл. про встановлення порядку користування жилим приміщенням, укладення окремих договорів найму.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі та відповідач ОСОБА_5 мають право користування вказаним жилим приміщенням, яке перебуває на балансі у Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області. Суд визначив порядок користування спірним жилим приміщенням, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_5 виділяється кімната 1-3 площею 20, 9 кв.м., яка розташована на 1 поверсі будинку, а відповідачам - інші кімнати, які розташовані на 2 поверсі.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що вона не має права користування спірним жилим приміщенням, а тому визначення порядку користування ним не зачіпає її права.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення стст. 47 Конституції України та ЖК Української РСР.

Відповідно до положень ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В ч. 1 та 2 статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У ч. 1 статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як видно з матеріалів справи, спірним жилим приміщенням є 4-кімнатна квартира АДРЕСА_3 . жилою площею 51 кв.м., загальною площею 99 кв.м., яка складається з кімнат площею 20,9 кв.м., 8,3 кв.м., 12,4 кв.м., 9,4 кв.м., ванної кімнати, кухні, вбиральні, коридорів та лоджій. Вказана квартира була надана ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Бородянської районної ради депутатів трудящих від 17.01.1983 №19 на сім`ю з чотирьох осіб: він, дружина ОСОБА_8 , сини ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської обл. від 27 січня 2017 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщення, задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і вселено їх до спірного жилого приміщення, а також зобов`язано ОСОБА_5 не чинити їм перешкод у користуванні квартирою.

На даний час в спірному жилому приміщенні зареєстровані

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції визначив порядок користування жилим приміщенням, згідно якого ОСОБА_5 було виділено у користування кімнату площею 20,9 кв.м., що перевищую його частку в жилій площі квартири (10,2 кв.м.), однак буде відповідати його інтересам з урахуванням його віку. Крім того, позивачі за первісним позовом рішення суду першої інстанції не оскаржували, а отже погодились з таким варіантом порядку користування.

Доводи апелянта ОСОБА_6 , про те, що за таким порядком користування не було враховано той факт, що вона проживає в спірному жилому приміщення в якості члена сім`ї ОСОБА_5 , не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині вирішення первісного позову, оскільки вона в цьому приміщенні не зареєстрована.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

Отже, за змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні.

В матеріалах справи міститься світлокопія паспорту ОСОБА_6 , з якої вбачається, що вона постійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачі за первісним позовом не мають права користування спірним жилим приміщенням. Однак вказане не є предметом спору у вказаній справі, і суд першої інстанції правильно послався в рішенні на висновки, які були зроблені в рішенні Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської обл. від 22 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді