Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючої - судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна з чужого володіння та визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 14.01.2020 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна з чужого володіння та визнання права власності.

Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що з 12.04.2013 року на праві приватної власності належав транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .

19.06.2014 року невідомі йому особи, під загрозою застосування зброї, проти його волі, злочинним шляхом, заволоділи належним йому майном, в тому числі вищевказаним автомобілем та техпаспортом на нього. За даним фактом він звернувся до Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області, на підставі чого було порушено кримінальне провадження. 24.03.2019р., в ході проведення досудового розслідування, в м. Маріуполь Донецької області було оглянуто та вилучено вищевказаний автомобіль та з`ясовано, що даний автомобіль з 10.09.2016 року перереєстровано на відповідача і, в ході перереєстрації, зазначеному автомобілю було присвоєно новий номерний знак - НОМЕР_3 .

При цьому будь-яких правочинів, направлених на вибуття зазначеного автомобіля з його власності та володіння позивач не вчиняв, як не вчиняв і будь-яких інших юридично значимих дій, направлених на вибуття з моєї власності чи володіння цього автомобіля (ні особисто ні шляхом видачі довіреностей третім особам). Згідно протоколу тимчасового вилучення майна від 04.10.2019р. та опису речей і документів, вилучених в ході тимчасового вилучення майна, від 04.10.2019р. з ТСЦ № 1445 РСЦ МВС в Донецькій області (м. Волноваха) було вилучено, серед іншого, Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1445/2016/063529 від 10.09.2016р. За змістом вказаного Договору, відповідачка придбала автомобіль марки «Lexus LX 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 у ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 . При цьому позивач зазначає, що зазначені особи йому не відомі та в жодних стосунках з ним не перебували та не перебувають, ані особисто ані через представника, в укладенні зазначеного договору участі не брав та про його наявність йому не було відомо.

Отже, позивач вважає, що вищевказаний автомобіль вибув з його володіння як власника внаслідок злочинних дій інших осіб та не з його волі, чим було порушено його право власності на цей автомобіль, яке підлягає судовому захисту. Зазначені обставини встановлені в ході досудового розслідування та підтверджені ухвалами слідчих суддів Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03 2019р., від 11.09.2019р. та від 20.06 2019р., винесеними в межах відповідного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, просить суд про захист його прав як власника майна, шляхом визнання недійсною та скасування державної реєстрації транспортного засобу, витребування майна з чужого володіння та визнання за ним права власності на автомобіль марки «Lexus LX 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 .

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 03.03.2020 року відкрито провадження в цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 22.06.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , присутні у судовому засіданні, підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 , сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явилась.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що з 12.04.2013 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належав транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .

За даними витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0001569 від 11.07.2014р., 19.06.2014 року невідомі позивачу ОСОБА_1 особи, під загрозою застосування зброї, проти його волі, злочинним шляхом, заволоділи належним йому майном, в тому числі вищевказаним автомобілем та техпаспортом на нього. Зазначені обставини встановлені також в ході досудового розслідування та підтверджені ухвалами слідчих суддів Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.03 2019р., від 11.09.2019р. та від 20.06.2019р., винесеними в межах відповідного кримінального провадження.

З наведеного вище слідує, що автомобіль вибув із власності позивача не з його волі, а іншим шляхом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 19 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено углаві 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Відповідно до ч. 1 ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно ж до ст.387 та ч. 1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

-було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

-було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

-вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 27.03.2019р. у справі № 263/11267/15-ц за наслідками касаційного перегляду відповідної ухвали Апеляційного суду Донецької області від 27.06.2017р.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами,що мають ідентифікаційні номери, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Пунктом 8 постанови Кабінетуміністрів України№1388від 07вересня 1998року «Прозатвердження порядкудержавної реєстрації(перереєстрації),зняття зобліку автомобілів,автобусів,а такожсамохідних машин,сконструйованих нашасі автомобілів,мотоциклів,марок імоделей,причепів,напівпричепів,мотоколясок іншихприрівняних доних транспортнихзасобів тамопедів» передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою внесення змін до реєстраційних документів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою

особою, а також у разі втрати ким документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину, зокрема зазначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якої заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи.

Вирішення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину необхідне для вирішення похідних позовних вимог ОСОБА_1 , які містяться в цій позовній заяві, та які напряму залежать (є похідними) від неї.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 №9, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до п.7 вищезазначеної постанови, у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду, транспортний засіб «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 не перебуває у власності ОСОБА_1 , а був відчужений на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Захист порушеного права особи, яка вважає себе власником майна, що неодноразово було відчужене, можливий шляхом пред`явлення вимоги про визнання недійсним першого правочину та пред`явлення віндикаційного позову до набувача майна за останнім договором з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного суду України, викладені у постанові №6-348 цс15 від 10 червня 2015 року). Вказану позицію ВСУ підтримала Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц зазначає, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбаченістаттею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

30 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи№ 914/970/18(ЄДРСРУ № 83953497) досліджував питання щодо підстав для подання віндикаційного позову. ВС зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Суд зазначає, що 29 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи№ 367/2022/15-ц, провадження № 14-376 цс 18 (ЄДРСРУ № 83846677) вказала, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

Володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним необхідно встановити намір чи грубу необережність, що встановлюється, виходячи із презумпції добросовісності набувача.

Оскільки добросовісність набуття майна можлива лише тоді, коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація). Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, встановленого статтею 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена 28 серпня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи№ 127/17971/15-ц, провадження № 61-11692св18 (ЄДРСРУ № 83925662).

У зв`язку з викладеними обставинами суд дійшов висновку, що оскільки встановлено факти протиправного заволодіння транспортним засобом позивача та укладення правочинів на інших осіб всупереч вимогам законодавства України, то реєстрація спірного автомобіля на ім`я відповідача підлягає визнанню недійсною та скасуванню. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем майна, яке вибуло з володіння позивача проти його волі та зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні будь-які договірні правовідносини єдиним способом захисту його порушеного права власності є заявлення віндикаційного позову до нєї про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суд вважає, що з метою відновлення порушених недійсним (нікчемним) договором купівлі-продажу транспортного засобу прав позивача на належний йому транспортний засіб марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 - необхідно скасувати державну реєстрацію транспортного засобу, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу №1445/2016/063529 транспортного засобу від 10.09.2016 року Територіальним сервісним центром МВС 1445 Регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4976,90 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортного засобу - автомобіля марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Витребувати від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus-LХ 470», рік випуску - 2004, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 4976,90 грн.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В.Писанець