Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4105/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №274/4105/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів іпотеки, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк»» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Замеги О.В. в м.Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів іпотеки. В обгрунтування позову зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Поряд з його домоволодінням ОСОБА_2 побудував будинок із магазином продовольчих товарів на першому поверсі та житловими приміщеннями на другому поверсі, на які отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10 липня 2006 року. ОСОБА_1 стверджував, що до складу нерухомого майна, на яке ОСОБА_2 видане вказане свідоцтво, увійшла належна позивачу баня (літ. Д-1), хоча будь-яких правочинів щодо відчуження вказаного приміщення він не укладав. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 03 березня 2017 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 10 липня 2006 року скасовано. Після звернення до державного реєстратора щодо скасування права власності на нерухоме майно рішенням державного реєстратора № 34587062 від 03 квітня 2017 року йому у було відмовлено у скасуванні реєстрації, оскільки на вищевказаний будинок накладена заборона на відчуження згідно договорів іпотеки, укладених 31 серпня 2006 року, 30 травня 2007 року та 16 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк». Стверджує, що ОСОБА_2 уклав оспорювані договори іпотеки без належних правових підстав, а саме розпорядився майном, яке йому не належить. Посилаючись на те, що він, як співвласник нерухомого майна, яке входить до предмету іпотеки не виділяв його в натурі, не реєстрував його окремо та згоди на укладення оспорюваних правочинів не надавав, на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку», статей 203, 215 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), просив суд визнати недійсними договори іпотеки, укладені 31 серпня 2006 року, 30 травня 2007 року та 16 вересня 2008 року між відповідачами.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., зареєстрований в реєстрі за № 6068. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 30 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Сітяшенко В.А., зареєстрований в реєстрі за № 697. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., зареєстрований в реєстрі за № 4586.

В поданій апеляційній скарзі АТ «Укрсиббанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в момент укладення оспорюваних договорів іпотеки ОСОБА_2 був єдиним власником предмета іпотеки, реєстрація якого була проведена у встановленому законом порядку. За наведеного вважає, що підстав для визнання недійними вказаних договорів в розумінні ст. 215 ЦК України немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що з метою забезпечення зобов`язань за поновлювальною кредитною лінією від 31 серпня 2006 року № 15/2006/км -756/ТТ499 31 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, яким останній передав в іпотеку нерухоме майно - будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147, 6 кв.м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщеннями на другому поверсі загальною площею 144, 7 кв.м, житловою площею 88, 2 кв.м, з цегли літерою А-2, загальною площею 293, 3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення зобов`язань за кредитними договорами від 30 травня 2007 року № 0, № 0 30 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, яким останній передав в іпотеку нерухоме майно - будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147, 6 кв.м., та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщеннями на другому поверсі загальною площею 144, 7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом від 16 вересня 2008 року № 0 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, яким останній передав в іпотеку нерухоме майно - будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147, 6 кв.м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщеннями на другому поверсі загальною площею 144, 7 кв.м., житловою - 88, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане нерухоме майне, що виступило предметом іпотеки, належало на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 10 липня 2006 року.

Однак, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_2 на об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , визнано незаконним та скасовано.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно положень ст. 583 ЦК України, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник передав майно з правом його передачі у іпотеку.

Отже, з аналізу наведених правових норм випливає, що на момент укладення іпотечного договору іпотекодавець повинен бути власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

При укладенні спірних договорів іпотеки ОСОБА_2 були надані документи, які підтвердили його право власності на предмет іпотеки, він був єдиним власником зазначеного вище нерухомого майна, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому відсутні правові підстави вважати договори іпотеки недійсними.

Підстава набуття права власності на будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147, 6 кв.м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщеннями на другому поверсі загальною площею 144, 7 кв.м, житловою площею 88, 2 кв.м, з цегли літерою А-2, загальною площею 293, 3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 була скасована рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року, тобто через 9 років після укладення спірних договорів, тому зазначені обставини не впливають на суть правовідносин, які склалися у зв`язку з укладенням договорів іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі 521/14717/13-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, рішення суду постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договір іпотеки - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 960 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 08 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді