Справа № 953/4778/20
21 вересня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., за участю секретаря - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мірошник Р.С. до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
В судове засідання позивач не з`явився, представник надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.
Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав.
У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 29 березня 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_1 та Довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1078054 від 25.02.2020 року (інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 р.), що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 22.03.2013 року складено відповідний актовий запис № 4179.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Железняк Л.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкова частка) на 1/12 частку квартири АДРЕСА_2 , після смерті матері гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до Постанови приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Железняк Л.В. від 06.02.2020 року по спадковій справі №33/2018, виданої в результаті розгляду вищевказаної заяви, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку зазначеної квартири, у зв`язку із не наданням Документа, що посвідчує право власності спадкодавця - ОСОБА_3 на вказану 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .
Крім того, як вбачається з тексту зазначеної Постанови, спадкодавець - ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений 20.10.2012 року приватним нотаріусом ХМНО Мисочкою Д.М. за реєстровим № 1735, згідно якого вона все належне їй майно заповідала сину - гр. ОСОБА_2 . Другий син спадкодавця - гр. ОСОБА_1 на день її смерті був непрацездатний за віком - ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим він має право на обов`язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України. Син спадкодавця гр. ОСОБА_1 спадщину прийняв, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця.
Відповідно до наданих довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованих 03.02.2020 року та 16.03.2020 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтво про право на спадщину (серія та номер: 5-199, виданий 01.06.2016, видавник: Восьма Харківська державна нотаріальна контора) та 3/12 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтво про право на спадщину, за заповітом (серія та номер: 120, виданий 12.02.2020, видавник: Железняк Л.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області).
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України.
Частиною 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця) є непрацездатним за віком, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 (серія НОМЕР_5 ), виданим 16.12.2014 року Пенсійним фондом України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання за ним право власності на 1/12 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку за ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню.
На підтвердження права власноті на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 позивач надав копію Свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_1 та Довідку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1078054 від 25.02.2020 року (інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 р.). Разом з цим, позивач не має можливості зареєструвати право власності на 1/3 частку зазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що у нього відсутній оригінал вказаного Свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1999 року.
Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійсним відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правої приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправної позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.
Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобс гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та законних інтересів позивача, відсутність спростування відповідачем доводів позивача, суд вважає необхідним задовольнити позовну вимогу позивача та визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання щодо розподілу судових витрат вирішити в порядку статті 141 ЦПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 392, 1216-1218, 1220, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 265, 280-283 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мірошник Р.С. до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Держави судовий збір в розмірі 2 071,66 грн.
В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст буде виготовлено протягом десяти днів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , , адреса: АДРЕСА_3 .
Суддя -