ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/724/19

Головуючий у першій інстанції - Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/729/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2020 року та додаткове рішення цього суду від 2 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є спільною власністю,

місце ухвалення рішення суду - м. Бахмач,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 5 березня 2020 року,

час проголошення рішення - 08 год. 35 хв.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому, збільшивши у подальшому позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва (об`єкта житлової нерухомості), що розташоване по АДРЕСА_1 , за варіантом № 2 висновку експерта, визначивши за ним приміщення та господарські споруди, встановлені експертом 2-му власнику.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що з 18 серпня 2012 року по 07 грудня 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу вони придбали об`єкт житлової нерухомості (незавершене будівництво) по АДРЕСА_1 , право власності на який було оформлене на відповідачку. У період шлюбу вони разом добудували будинок до ступеню повної готовності, проте колишня дружина відмовилася оформлювати прийняття будинку до експлуатації та реєструвати право власності на нього, а також визнати його співвласником житлового будинку та будь-яким чином приймати участь у його добровільному поділі.

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому, збільшивши у подальшому позовні вимоги, просила: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з липня 2006 року по 18 серпня 2012 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «Славута» модель ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Славута», причепа до машини, мотоблока, причепа до мотоблока, 8 штук колес до автомобіля із зимовою гумою, шуруповерта, мотокоси, болгарки, паяльника труб пластикових, газової установки на автомобіль, дриля, одного вулика без бджіл, медогонки, трьох бочок, бочки залізної квадратної, ножиць для різання пластикових труб, сварки саморобної, шифоньєра, пеналу, столу-тумби, столу кухонного, бетономішалки в сумі 70 000 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з липня 2006 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу, який був зареєстрований 18 серпня 2012 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони придбали спірний автомобіль, що був оформлений на відповідача, та інше майно, необхідне для ведення домашнього господарства. Оскільки майно було набуте у період фактичних шлюбних відносин, вважає, що воно є спільною сумісною власністю та підлягає розподілу в рівних частках шляхом стягнення з відповідача на її користь половини вартості майна.

Указувала, що у своїй письмовій розписці від 25 березня 2019 року колишній чоловік погоджувався забрати собі автомобіль та рухоме майно, а їй залишити у власність будинок, проте, згодом змінив свої наміри щодо добровільного поділу спільного майна, що й вимусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням від 05 березня 2020 року Бахмацький районний суд первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Встановив факт спільного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з липня 2006 року по 18 серпня 2012 року.

Визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині незавершеного будівництва (об`єкта житлової нерухомості), що розташоване по АДРЕСА_1 , обравши варіант-1 поділу, зазначений у висновку експерта за результатами проведення судової будівельної-технічної експертизи від 29 жовтня 2019 року № 2816-2818/19-24.

Виділив 1-му співвласнику ( ОСОБА_1 ) у житловому будинку: веранду 1-1, кімнату 1-8; надвірні будівлі та споруди: ганок а, погріб Пг, Сарай Д-1, 1/2 частину огорожі. Виділив 2-му співвласнику ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку: кухню 1-2, котельню 1-3, вбиральню 1-4, кімнату 1-5, вітальню 1-6, кімнату 1-7; надвірні будівлі та споруди: колодязь К, 1/2 частину огорожі.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 9 203 грн за отримання надлишку при розподілі на 1/2 та 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонується виділити співвласникам, зобов`язав їх провести у житловому будинку ремонтно-будівельні роботи: улаштувати вхідний дверний проріз в кухню 1-2; демонтувати дверний проріз між приміщеннями 1-1, 1-2 та 1-6; демонтувати дверний проріз між приміщеннями 1-6 та 1-8; улаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-8; обладнати тамбур входу.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації належної їй 1/2 частини вартості майна, що являється об`єктом спільної сумісної власності, а саме автомобіля «Славута», модель ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску на суму 26 143,37 грн, мотоблока на суму 6 250 грн, причепа до мотоблока на суму 995 грн, колес до автомобіля із зимовою гумою 8 штук на суму 2 720 грн, шуруповерта на суму 625 грн, дриля на суму 525 грн, медогонки на суму 2 500 грн, ножиць для різання пластикових труб на суму 34 грн, що разом становить 39 792,37 грн.

Додатковим рішенням від 02 квітня 2020 року Бахмацький районний суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості причепа до машини та мотокоси (бензопили Грюнхелм GS-4000 MG), що становить 6 825 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 576,3 грн, витрати на оплату судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1 570 грн, та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1 500 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 576,3 грн та витрати по оплаті вартості судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4 396 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині вирішення первісного позову змінити та поділити об`єкт незавершеного будівництва за варіантом № 2 висновку експертизи від 29 жовтня 2019 року, зазначивши його як 2-го співвласника, а в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_2 - скасувати рішення та повністю відмовити у задоволенні її позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, поділивши об`єкт незавершеного будівництва, не застосував принципу співмірності доль та виділив відповідачці частку, яка на 12/100 більша за частку позивача та складається лише з однієї кімнати та веранди, які не сполучаються між собою.

Скаржник зазначає, що саме у своїй заяві про збільшення позовних вимог він просив здійснити розподіл будинку за варіантом № 2, де буде зазначений як другий співвласник. Не зважаючи на те, що жоден з варіантів, запропонованих експертом, не відповідає ідеальним часткам, саме варіант № 2, на його думку, є набагато ближчим до ідеальності часток.

Указує, що матеріали цивільної справи не містять жодних належних доказів у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження обставин щодо ведення ним та відповідачкою у період з липня 2006 року по 18 серпня 2012 року спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, судом не було допитано жодного свідка з цього приводу, а надані ОСОБА_2 документи навпаки свідчать про те, що на час придбання автомобіля «Славута» вона взагалі не мала джерела доходу, отже і майно, придбане ним у зазначений період, не можна вважати об`єктом спільної сумісної власності.

Наголошує на тому, що з урахуванням правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 02 жовтня 2013 року, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, потребується доказуванню не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й те, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, проте жодних з цих фактів суд не встановив.

Звертає увагу, що при визначенні вартості майна суд не встановив дійсну вартість речей, взявши як доказ цього товарні чеки та рахунки, датовані 2019 роком, у той час як шлюб був розірваний у грудні 2018 року. Відповідачкою не надано жодної інформації ані про індивідуальні, ані про родові ознаки речей (торгова марка, модель, розмір коліс тощо), а товарознавчої експертизи у справі проведено не було.

На його думку, ОСОБА_2 був пропущений строк для подання зустрічного позову, встановлений ст. 193 ЦПК України, враховуючи те, що провадження у справі було відкрито 11 квітня 2019 року, договір з адвокатом Ковалюхом В.М. був укладений відповідачкою 08 травня 2019 року, заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження подана адвокатом 04 червня 2019 року, а із зустрічним позовом відповідачка звернулась лише 29 червня 2019 року, тобто через 52 дня з часу отримання первісного позову.

Також заперечує проти включення до спільного майна причепа до машини та мотокоси (бензопили), оскільки відсутні жодні докази щодо належності йому причепа, який в обов`язковому порядку підлягає державній реєстрації, та посилається на те, що зазначеної у додатковому рішенні бензопили Грюнхелм GS-4000 MG взагалі не існує в природі.

У наданому відзиві ОСОБА_2 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи судове рішення законним і обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу повністю підтверджується змістом кредитного договору та договору застави від 10 травня 2008 року, в тексті яких міститься згода ОСОБА_2 , як члена сім`ї ОСОБА_1 , на їх укладення. Жодних будь-яких доказів, які б спростовували факт спільного проживання однією сім`єю, крім своїх заперечень, позивачем надано не було.

Відповідачка указує, що при розподілу нерухомості та обранні варіанту поділу суд правильно врахував, що будинок є незавершеним будівництвом, і житлова площа в ньому не визначена, а також ту обставину, що вона постійно проживає в будинку, в якому зробила певне поліпшення спірного майна.

Також зазначає, що 25 березня 2019 року колишній чоловік особисто написав розписку, в якій перелічив спільне нажите ними майно. Відсутність державної реєстрації причепа не свідчить про відсутність такого майна і не є перешкодою для його поділу шляхом стягнення на її користь грошової компенсації. З клопотанням про призначення товарознавчої експертизи ОСОБА_1 не звертався, автомобіль «Славута» для огляду експерту не надавався.

Наголошує на дотриманні нею процесуальних строків при подачі зустрічного позову, оскільки він був поданий до початку підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції та додаткове рішення у повній мірі таким вимогам не відповідають.

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що наявні письмові матеріали справи повністю доводять факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а заперечуючи проти встановлення даного факту, ОСОБА_1 будь-яких належних доказів для його спростування не надав. Установивши відповідний факт, районний суд, з урахуванням приписів ст. 74 СК України, визнав за необхідне поділити майно, набуте сторонами за час спільного проживання, стягнувши 1/2 частину вартості транспортного засобу.

Вирішуючи питання про поділ об`єкта незавершеного будівництва, суд дійшов висновку про його розподіл саме за варіантом № 1, де ОСОБА_2 буде визначена як співвласник 2, указавши, що відповідач проживає в спірному будинку, зробила певне поліпшення спірного майна, і такі правовідносини носять стабільний характер для неї. При поділу транспортного засобу суд зазначив, що відповідач ОСОБА_1 користується спірним автомобілем, а позивачка висловила згоду на отримання половини його вартості.

Здійснюючи розподіл між колишнім подружжям іншого рухомого майна, указаного ОСОБА_2 у зустрічному позові, суд послався на те, що позивачкою за зустрічним позовом надано докази на підтвердження вартості щодо частини заявленого майна, тому поділу шляхом стягнення з ОСОБА_1 половини їх вартості підлягають лише мотоблок, причеп до мотоблока, колеса до автомобіля у кількості 8 штук, шуруповерт, дриль, медогонка та ножиці для різання пластикових труб.

Оскільки при ухваленні рішення судом не було вирішено питання стосовно позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ причепа до машини та бензопили, а також стосовно розподілу судових витрат, суд ухвалив додаткове рішення, яким задовольнив зустрічний позов в наведеній частині, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом половину вартості причепа до машини та бензопили, а також стягнув зі сторін пропорційно задоволеним вимогам судовий збір, витрати на оплату судових експертиз у справі, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - витрати на правничу допомогу.

У повній мірі з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що згідно з довідкою голови вуличного комітету м. Бахмач від 14 травня 2019 року ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 з липня 2006 року до 18 серпня 2012 року однією сім`єю, вели спільне господарство (т. 1 а.с. 70).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 08 травня 2008 року являється власником автомобіля марки ЗАЗ 110308, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 71).

На підставі кредитного договору № 0 від 10 травня 2008 року та договору застави транспортного засобу № 0 від 10 травня 2008 року, укладених між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у сумі 31 880 грн, цільове призначення якого - оплата автотранспортного засобу марки FUКА0005_Slavuta_AutoZazServ, модель ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Кредитні кошти були видані під заставу вказаного транспортного засобу (т. 1 а.с. 61-63, 64-66). В тексті зазначених договорів міститься згода ОСОБА_2 (дівоче прізвище « ОСОБА_3 ») як такої, що проживає однією сім`єю з позичальником, на їх укладення.

29 липня 2010 року Бахмацьким МРЕВ на ім`я ОСОБА_1 був виданий тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_3 на причіп легковий ММЗ -81021 з терміном дії до 29 липня 2030 року (т. 2 а.с. 71).

З наданої на запит апеляційного суду регіональним сервісним центром ГЦС МВС в Чернігівській області від 27 липня 2020 року довідки вбачається, що наведений вище тимчасовий реєстраційний талон на причіп легковий був виданий ОСОБА_1 на підставі заяви власника транспортного засобу ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 81).

18 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за № 3 від 28 березня 2019 року (т. 1 а.с. 8).

19 вересня 2014 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, за умовами якого остання прийняла та оплатила належне продавцю незавершене будівництво - недобудований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 54-56).

Належність незавершеного будівництва ОСОБА_2 на праві приватної власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 144 зворот-145).

З договору про споживчий кредит № 109/250-2017 (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів) від 08 вересня 2017 року та платіжного доручення № 109/250-20 від 08 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала кредит в загальному розмірі 13 500 грн для придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів (т. 1 а.с. 84-89, 90). Наведена обставина підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» № 102 від 06 травня 2019 року, зміст якої свідчить про те, що кредит сплачено повністю 14 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 69).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 шлюб між сторонами розірваний 07 грудня 2018 року (т. 1 а.с. 9).

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Згідно з договором оренди земельної ділянки від 16 січня 2019 року ОСОБА_2 отримала в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0539 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :00:003:1027, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 58-59), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 березня 2019 року (т. 1 а.с. 5-7).

Зміст висновку ДОП Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Ковальова М.М. від 19 березня 2019 року свідчить про те, що 07 березня 2019 року ОСОБА_2 зверталась до відділу поліції із заявою з приводу виниклого між нею та ОСОБА_1 спору щодо поділу спільно нажитого майна. У зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного чи кримінального правопорушення та наявністю ознак цивільно-правових відносин між сторонами, перевірку заяви було закінчено (т. 1 а.с. 72).

Відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2019 року ОСОБА_2 станом на указану дату має заборгованість перед банком на суму 16 446,49 грн (т. 1 а.с. 68).

Розпискою від 12 травня 2019 року ОСОБА_7 засвідчив те, що ним від ОСОБА_2 були отримані кошти на будівництво вуличних водопроводів по мікрорайону м. Бахмач «Бахмач Київський» в сумі 2400 грн (т. 1 а.с. 71).

Довідками виробничого підрозділу Сновська дистанція колії АТ «Укрзалізниця» від 04 липня 2019 року підтверджується факт отримання ОСОБА_1 доходу у період з 2006 по 2019 роки (т. 1 а.с. 113-126).

Наявність у ОСОБА_2 заробітку за період з ІІІ кварталу 2006 року по IV квартал 2018 року підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 23 липня 2019 року (т. 1 а.с. 151).

За висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 08 жовтня 2019 року № 2819/19-24 дійсна ринкова вартість автомобіля марки «Славута» ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на час розгляду справи становить 52 286,74 грн (т. 1 а.с. 188-192).

За іншим висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2019 року № 2816-2818/19-24 ринкова вартість об`єкту незавершеного будівництва (будинковолодіння), розташованого по АДРЕСА_1 , (без врахування вартості земельного компоненту) становить 145 008 грн (т. 1 а.с. 195-217). Експертом було запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку з надвірними будівлями відповідно до часток 1/2 та 1/2.

Звернувшись з позовом про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 зазначав, що об`єкт житлової нерухомості (незавершене будівництво) по АДРЕСА_1 було придбане у період шлюбу з ОСОБА_2 , право власності на який було оформлене на відповідачку. Після розірвання шлюбу врегулювати питання поділу спірного нерухомого майна з колишньою дружиною у добровільному порядку не вдається.

У своєму зустрічному позові про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю, ОСОБА_2 посилалася на те, що у період з липня 2006 року по 18 серпня 2012 року проживала разом з відповідачем як сім`я, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та придбали за спільні кошти автомобіль, який був оформлений на відповідача, та інше рухоме майно, поділити яке колишній чоловік не погоджується.

Зважаючи на доводи позовів та оцінюючи обставини справи у сукупності, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

За змістом ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За змістом роз`яснень, викладених у п. 24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Апеляційний суд, проаналізувавши указані норми, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Дійшовши наведеного висновку, районний суд правильно послався на доведеність відповідного факту наявними у справі письмовими доказами.

Так, у кредитному договорі та договорі застави транспортного засобу від 10 травня 2008 року, що були укладені між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 , міститься згода ОСОБА_2 (дівоче прізвище « ОСОБА_3 ») як такої, що проживає однією сім`єю з позичальником, на їх укладення, на передання в заставу автомобіля та на погашення кредиту із майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Указані договори особисто підписані позичальником ОСОБА_1 , що свідчить про його погодження з викладеними умовами та змістом правочинів, укладення яких сторонами не заперечувалось.

Тобто, станом на 10 травня 2008 року ОСОБА_1 повністю визнавав та погоджувався, що станом на указану дату проживав однією сім`єю з відповідачкою, що одночасно свідчить й про доведеність факту ведення спільного господарства з ОСОБА_2 та наявності у них спільного бюджету.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Вирішуючи питання про поділ та обсяг спільного майна подружжя, апеляційний суд вважає, що до спільного майна подружжя відноситься об`єкт незавершеного будівництва, який розташований по АДРЕСА_1 , та транспортний засіб «Славута», модель ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску.

Скаржник не погоджується з наведеним у рішенні суду варіантом поділу незавершеного будівництва, зокрема, просить поділити житлову нерухомість за варіантом № 2 висновку експертизи від 29 жовтня 2019 року, зазначивши його як 2-го співвласника. Колегія суддів погоджується з наведеними доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

У своєму висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2019 року експерт запропонував три варіанти розподілу житлового будинку по АДРЕСА_1 . Так, за варіантом № 1 відхилення від ідеальної частки співвласників 1/2 частини становить 9 203 грн, арифметична частка першого співвласника становить 44/100 частин, а другого - 56/100. За варіантом № 2 відхилення від ідеальної частки співвласників 1/2 частини становить 2 347 грн, арифметична частка першого співвласника становить 52/100 частин, а другого - 48/100.

Апеляційний суд вважає, що таким чином, при другому варіанті розподілу, частки у майні подружжя будуть найбільш наближеними до ідеальних і не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не буде перевагою співвідношення часток на користь ОСОБА_2 , оскільки сторона з меншою часткою отримує відповідну компенсацію. Визначальним, на думку колегії суддів, має бути намагання максимально дотриматись рівності часток колишнього подружжя у спільному майні.

Крім цього, другий варіант розподілу будинку відрізняється від першого варіанту, за яким здійснив розподіл суд першої інстанції, лише тим, що ОСОБА_1 у власність виділяється частина кімнати 1-6 розміром 4,1 кв. м. Отже, інтереси ОСОБА_2 , яка проживає у спірному будинку і для якої такі правовідносини носять стабільний характер, як на це послався в рішенні суд першої інстанції, не зазнають значних втрат, оскільки їй виділяється фактично та ж половина будинку, яку вона бажала отримати у власність, за виключенням частини однієї кімнати.

Вирішуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо поділу рухомого майна, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановлюючи обсяг спільного рухомого майна подружжя, яке підлягає розподілу, помилково відніс до його складу мотоблок, причіп до мотоблока, колеса до автомобіля із зимовою гумою у кількості 8 штук, шуруповерт, дриль, медогонку, ножиці для різання пластикових труб, причеп до машини та мотокосу.

Дійшовши висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості указаного майна, районний суд послався, як на доказ, на наявну у матеріалах справи розписку, складену сторонами 25 березня 2019 року (т. 1 а.с. 67), за змістом якої подружжя ОСОБА_8 дійшло згоди щодо поділу спільного рухомого та нерухомого майна, зокрема, у власності ОСОБА_2 залишається житловий будинок, а у власності ОСОБА_1 - транспортний засіб «Славута» та перелічене у розписці майно (колісні пристрої, інструмент, меблі, речі домашнього вжитку, господарські прилади, тощо).

Проте колегія суддів вважає такий висновок передчасним, оскільки придбання у період спільного проживання та у шлюбі, а також наявність заявлених ОСОБА_2 у заяві про збільшення позовних вимог до поділу речей належними доказами не підтверджено, отже підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині відсутні. Додані на підтвердження придбання та вартості рухомого майна товарні чеки та рахунки (т. 1 а.с. 73, 147-149) не можуть бути належними, в контексті ст.ст. 77-80 ЦПК України доказами, оскільки датовані 2019 роком, тобто зазначені в них речі придбані після дати розірвання шлюбу між подружжям - 07 грудня 2018 року. Сторони не заперечували, що все спірне рухоме майно було вживаним і придбано у різний період часу, а отже надані ОСОБА_2 чеки та рахунки, як правильно зазначає позивач, не можуть підтверджувати його вартість, оскільки засвідчують вартість нового майна у 2019 році. Клопотання про призначення експертизи з метою оцінки вартості спірного рухомого майна стороною позивача за зустрічним позовом не заявлялось.

Отже апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що, визначаючи розмір грошової компенсації в рахунок 1/2 частини вартості майна до стягнення на користь ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доказів вартості майна, що не є належними з підстав, наведених вище, а отже побудував своє рішення на припущеннях щодо дійсної вартості спірного рухомого майна.

Написана сторонами 25 березня 2019 року розписка щодо добровільного розподілу спільного майна (т. 1 а.с. 67) не може бути належним доказом на підтвердження придбання його сторонами у період шлюбу та його наявності, оскільки зміст розписки щодо майна є не повним та не чітким, зокрема, вона не містить інформації щодо індивідуальних ознак речей (посилання на торгову марку, модель тощо). На зворотному боці розписки перелік майна переривається (незакінчений), відсутній підпис сторін, їх адреси та паспортні дані. Ураховуючи ту обставину, що указана розписка не містить всієї необхідної інформації, вона не має повної юридичної сили при вирішенні спору щодо компенсації 1/2 частини вартості рухомого майна.

Апеляційний суд погоджується також з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що не може бути об`єктом поділу причеп до машини з підстав відсутності доказів про належність йому даного транспортного засобу.

З повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області від 27 липня 2020 року, наданого на запит апеляційного суду, вбачається, що тимчасовий реєстраційний талон ДАП № 483102 від 29 липня 2010 року на право керування причепом ММЗ-81021, виданий ОСОБА_1 на підставі заяви власника транспортного засобу ОСОБА_4 терміном дії до 29 липня 2030 року (т. 2 а.с. 81), тобто, як на час видачі тимчасового реєстраційного талону, так і станом на день розгляду справи причеп ММЗ-81021 на праві власності належить іншій особі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у період з липня 2006 року по 07 грудня 2018 року сторони, з урахуванням підстав, за яких рухоме майно не може бути включене до переліку майна подружжя, яке підлягає поділу, набули наступне майно: об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Славута» ЗАЗ-110308-45, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилання скаржника про порушення відповідачкою строків подання зустрічного позову не беруться до уваги колегії суддів, оскільки питання прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом віднесено до компетенції суду першої інстанції. Апеляційний суд переглядає справу за результатами її розгляду, в тому числі й в частині вже вирішеного судом першої інстанції зустрічного позову ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене вище та беручи до уваги невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна скасувати, повністю його задовольнивши, а в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок компенсації 1/2 частини рухомого майна змінити, зменшивши розмір визначеної судом першої інстанції суми до стягнення з 39 792,37 грн до 26 143,37 грн.

Також належить скасувати додаткове рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок компенсації вартості 1/2 частини рухомого майна, відмовивши у задоволенні її позовних вимог через їх недоведеність.

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення Бахмацького районного суду від 05 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , а в частині вирішення позову ОСОБА_2 - змінює його, а також повністю скасовує додаткове рішення Бахмацького районного суду від 02 квітня 2020 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 , у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

За приписами ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за подання позову до суду був сплачений судовий збір у сумі 768,4 грн (т. 1 а.с. 1), а ОСОБА_2 за подання зустрічного позову - 1 152,6 грн (384,2 грн - за вимогу немайнового характеру та 768,4 грн - за вимогу майнового характеру) (т. 1 а.с. 81).

За виготовлення висновку експерта від 08 жовтня 2019 року позивачкою було сплачено кошти у сумі 3 140 грн, а відповідачем за виготовлення висновку експерта від 29 жовтня 2019 року - 8 792 грн, про що свідчать відповідні квитанції (т. 1 а.с. 138, 231).

Зі змісту договору про правову допомогу від 08 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 уповноважила адвоката Ковалюха В.М. захищати її права та інтереси в суді першої та апеляційної інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (т. 1 а.с. 91). Умовами договору передбачено, що за надані послуги замовник виплачує виконавцеві винагороду в сумі 3 000 грн. Повноваження адвоката Ковалюха В.М. підтверджено також ордером (т. 1 а.с. 53).

Як свідчить дублікат квитанції до прибуткового касового ордера № 23 від 12 червня 2019 року адвокатом Ковалюхом В.М. прийнято від ОСОБА_2 3 000 грн на виконання договору про правову допомогу від 08 травня 2019 року (т. 2 а.с. 79).

Обидві сторони у справі у своїх позовних заявах просили стягнути на їх користь понесені судові витрати. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , заявляючи клопотання про зміну судового рішення в частині вирішення його вимог та про скасування рішення в частині вирішення зустрічного позову, вимоги щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу не заявляв.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що понесені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судові витрати, зокрема сплата судового збору та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, підтверджені належним чином, тому підлягають відшкодуванню сторонам пропорційно розміру задоволених вимог. Також на користь ОСОБА_2 належить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених її вимог.

Таким чином ОСОБА_1 належить відшкодувати судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 768,4 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 8 792 грн, а ОСОБА_2 - судовий збір в сумі 671,2 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 3 140 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1 500 грн,

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених скаржником при подачі апеляційної скарги, а саме стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2 305,2 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2020 року та додаткове рішення цього суду від 2 квітня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 5 березня 2020 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 48/100 частин об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2019 року № 2816/2818/19-24 за другим варіантом розподілу об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , як другому співвласнику:

- по житловому будинку: веранду 1-1 площею 14,7 кв м вартістю 17588 грн, частину вітальні 1-6 площею 4,1 кв м вартістю 6856 грн, кімнату 1-8 площею 19,1 кв м вартістю 31938 грн;

- по надвірним будівлям та спорудам - ганок а вартістю 2175 грн, Пг погріб вартістю 4350 грн, сарай Д-1 вартістю 3625 грн, 1/2 частину огорожі вартістю 3625 грн, а всього майна на загальну суму 70 157 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 52/100 частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2019 року № 2816/2818/19-24 за другим варіантом розподілу об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , як першому співвласнику:

- по житловому будинку: кухню 1-2 площею 6,3 кв м, вартістю 7538 грн, котельню 1-3 площею 3,9 кв м, вартістю 4666 грн, вбиральню 1-4 площею 5,4 кв м, вартістю 6460 грн, кімнату 1-5 площею 16 кв м вартістю 26754 грн, частину вітальні 1-6 площею 3,7 кв м вартістю 6186 грн, кімнату 1-7 площею 10 кв м вартістю 16722 грн;

- по надвірним будівлям та спорудам - колодязь К вартістю 2900 грн, 1/2 частину огорожі вартістю 3625 грн, а всього майна на загальну суму 74 851 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2347 грн компенсації за отримання надлишку частки при розподілі будинку.

Зобов`язати ОСОБА_2 улаштувати вхідний дверний проріз в кухню 1-2, обладнати тамбур входу, улаштувати дверний проріз між частиною приміщення 1-6 та 1-7.

Зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-2, а також між приміщеннями 1-6 та 1-7, улаштувати перегородку в приміщенні вітальні 1-6.

Лінія розподілу горища житлового будинку проходить по лінії розподілу першого поверху.

Рішення Бахмацького районного суду від 5 березня 2020 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в рахунок компенсації вартості 1/2 частини рухомого майна змінити, зменшивши розмір визначеної судом першої інстанції суми до стягнення з 39792,37 грн до 26143,37 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Бахмацького районного суду від 2 квітня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в рахунок компенсації вартості 1/2 частини рухомого майна - скасувати.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в рахунок компенсації вартості 1/2 частини рухомого майна - відмовити.

Додаткове рішення Бахмацького районного суду від 2 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат - змінити, виклавши пункти другий та третій резолютивної частини додаткового рішення у такій редакції:

«2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір в сумі 671,20 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 3140 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 768,40 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 8792 грн».

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 2305,20 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2020 року.

Головуюча: Судді: