ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/15252/16-ц

провадження № 22-ц/818/265/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи старший державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна Ганна Олександрівна, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна Ганна Олександрівна, ОСОБА_2 на незаконні дії державного виконавця за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Грищенко І.О., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на незаконні дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що постанову про опис та арешт майна від 31 березня 2017 року слід скасувати, а дії державного виконавця щодо здійснення опису та арешту її майна слід визнати незаконними, оскільки державним виконавцем були порушені права ОСОБА_1 на недоторканість житла під час здійснення виконавчих дій. При проникненні до житла державним виконавцем було пред`явлено копію ухвали суду від 29 березня 2017 року про надання дозволу на примусове проникнення до житла, яка станом на 31 березня 2017 року не набрала законної сили. Апелянт вважає, що дії державного виконавця мали примусовий характер.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем Щегульною Ганною Олександрівною було здійснено незаконні дії щодо опису та накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння і в середині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , - заявником суду не надано. В скарзі та в доданих матеріалах не міститься доказів, які підтверджують неправомірність дій державного виконавця щодо здійснення опису та накладення арешту на майно. Державний виконавець, виконуючи ухвалу суду від 24.02.2017 року, діяв відповідно до вимог діючого законодавства і його дії відповідали вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вчинені державним виконавцем в межах його повноважень. Порушення прав чи свобод заявника із матеріалів справи не вбачається.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, по цивільній справі №638/15252/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 та в середині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 (а.с.41, 106 т.1).

В силу ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно даних Інформації про виконавче провадження, виконавчий документ до державного виконавця надійшов 06.03.2017 року, в цей же день на підставі заяви стягувача прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.37 т.1).

Державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Ганною Олександрівною було вчинено ряд виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53533989. Зокрема, 7 березня 2017 року, 15 березня 2017 року та 21 березня 2017 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою опису та арешту майна боржника, однак допуску до житла боржника надано не було, про що були складені відповідні акти (а.с.5-7 т.1).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, було задоволено подання старшого державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни та надано дозвіл на примусове проникнення до житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 , при примусовому виконанні ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі №638/15252/16-ц (а.с.4, 104-105 т.1).

31 березня 2017 року на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Г.О. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 53533989 (а.с.25-29 т.1).

Як на підставу вимог скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що державний виконавець, нехтуючи своїми процесуальними обов`язками та не дотримуючись основних принципів, на яких базується виконавче провадження, - порушила конституційне право на недоторканість житла та завдала неприпустимих обмежень права власності. ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, не отримала копії ухвали про примусове проникнення до житла від 29.03.2017 року, за допомогою якої та в порядку якої було арештовано рухоме майно відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.02.2017 року. Крім того, державним виконавцем було залучено до здійснення виконавчих дій невідомих їй осіб, які пошкодили належне їй майно, а саме - вхідні ворота. Додатково посилається на те, що виконавцем не вчинено дій для добровільного виконання ухвали суду про арешт майна від 24.02.2017 року, а саме - 07.03.2017 року о 18:00 год., 15.03.2017 року о 19:15 год. та 21.03.2017 року о 19:30 год державним виконавцем не здійснювалися виходи за вищевказаною адресою. У зв`язку з викладеним, просила суд визнати незаконними дії старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Ганни Олександрівни щодо здійснення опису та накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння і в середині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, заявник просила суд скасувати постанову про опис та арешт майна серії ВП № 53533989 від 31.03.2017 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч.7 ст.26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч.7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному ст.56 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24.02.2017 року, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 та в середині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 , 31.03.2017 року старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Г.О. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 53533989 (а.с.25-29 т.1).

У вказаній постанові про опис та арешт майна боржника від 31.03.2017 року зазначено, що описане майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 в присутності її представника, в особі адвоката Горбачова І.А. та понятих.

Будь-яких зауважень від боржника та/чи її представника під час здійснення вказаних виконавчих дій не надходило.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій державного виконавця щодо здійснення опису та накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 та всередині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, власником якого є ОСОБА_1 .

Апелянтом не було доведено порушення державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження», які б могли бути підставою для скасування постанови державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульної Г.О. про опис та арешт майна серії ВП № 53533989 від 31.03.2017 року.

Крім того ОСОБА_1 не довела порушення державним виконавцем її прав як боржника у виконавчому провадженні.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість скарги ОСОБА_1 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на те, що державним виконавцем були порушені права скаржника на недоторканість житла під час здійснення виконавчих дій, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Державний виконавець у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 16.09.2020 року.