Провадження № 22-ц/802/789/20 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовано тим, що 18 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк») і відповідачем по справі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №GP-7457294, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит для споживчих цілей у розмірі 28636, 94 грн строком на 36 місяців.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 23 липня 2019 року складала 79 592, 72 грн, із яких: 18027 грн заборгованість за кредитом; 2548,51 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 8061, 43 грн заборгованість за комісією; 50955, 78 грн штрафні санкції.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 79 592, 72 грн та судові витрати по справі в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2020 року в даній справі позов АТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №GP-7457294 від 18.02.2015 року в розмірі 46 663,94 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в позові АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому суд задовольнив позов банку та стягнув з позичальника в користь кредитора заборгованість за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 18 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №GP-7457294, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 18 487 ,06 грн на споживчі цілі строком на 36 місяців та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9 відсотків річних (а. с. 6-8).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 23 липня 2019 року у нього виникла заборгованість в розмірі 79 592, 72 грн.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», внаслідок чого до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» перейшло право вимоги за кредитними договорами (а. с. 14-22).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Пункт 3 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитом станом на 27 березня 2019 року убачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 79 592,72 грн, із яких: 18027 грн прострочена заборгованість за кредитом; 8061, 43 грн прострочена заборгованість за комісією; 2548,51 прострочена заборгованість за процентами; 50955, 78 грн неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.11-13).

Із матеріалів справи також убачається, що банком на адресу позичальника направлялась письмова вимога щодо повернення кредитних коштів (а.с.9). проте позичальник не виконав вимогу банку і не повернув кредитних коштів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду про зменшення розміру неустойуи з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини 3 статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Таким чином, встановивши, що розмір неустойки перевищує розмір боргового зобов`язання, суд правильно застосував до спірних правовідносин норму частини 3 статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню, та зменшив нараховану суму неустойки за несвоєчасну сплату боргу до розміру основної суми боргу.

При цьому не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не встановлено факту надання відповідачу кредиту і в зв`язку з цим не встановлено, чи виникло у банка право вимагати повернення кредитних коштів.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів відповідач суду не надав, хоча відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді