ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №579/766/20

Номер провадження 22-ц/816/1941/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19 червня 2020 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого м. Кролевець, повне судове рішення складено 26 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2020 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2600,00 грн щомісячно та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 20.07.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час проживають окремо та вирішується питання про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом з позивачем, а позивач припинив належним чином утримання дитини, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 19.06.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1109,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів проводити з 05.05.2020 року. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу та фактичні обставини справи, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1109,00 грн щомісячно.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, при визначенні розміру аліментів місцевим судом не було враховану, що позивач разом з дитиною проживає у своїх батьків, які є особами похилого віку та мають незначні пенсії, тому несене витрати на комунальні платежі за житло. Вказує, що вона працює вчителем фізкультури на 0,5 ставки, а відповідач працює у м. Києві, як їм було зазначено на мінімальну зарплатню, але в той же час отримує як мінімум 20 000,00 грн, має службовий автомобіль, який оформив в лізинг. Крім того, відповідач має майнові права на квартиру у м. Кролевець, в той же час прописаний за іншою адресою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки посилання позивача в апеляційній скарзі є безпідставними та непідтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 20.07.2013 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з матір`ю.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами у справі вирішується питання про розірвання шлюбу, але на даний час відповідач ухиляється від надання матеріального утримання на дитину.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01.01.2020 - 30.06.2020 - 2218,00 грн

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та визначенні розміру аліментів на рівні 1100,00 грн, при цьому враховував розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років станом на час звернення позивача до суду з позовом та матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, надавши правильну правову оцінку доказам, представленим сторонами.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в порушення приведених норм процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість її доводів з приводу матеріального становища відповідача, яке дозволяло б йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а саме з приводу заробітної плати в розмірі понад 20 тис. грн, наявність нерухомого майна у власності та автомобіля, що відповідно до положень п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України, покладено на стягувача аліментів.

Також, слід зазначити, що, відповідно до положень ст. 182 СК України, майнове становище батьків скаржника не враховуються при визначенні розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Крім того, слід зазначити, що стаття 180 СК України у рівній мірі покладає обов`язок з утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, тому позивач, як особа працездатного віку, не маючи протипоказань до роботи (протилежного останньою не доведено), повинна також здійснювати матеріальне утримання дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 19 червня 2020 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина