ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/913/20 Справа № 214/5101/17 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 214/5101/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу Грабевник Олена Віталіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривому Розі та повний текст рішення складено 12 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 рокуОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що 3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , якій на підставі свідоцтва про право власності, виданого районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів від 28.11.1991 року, належала квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 дітей не мала, а тому спадкоємці першої черги відсутні. Спадкоємцями другої черги є брати та сестри померлої, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Брат померлої ОСОБА_8 подав заяву про прийняття спадщини після своєї сестри, однак не встиг отримати свідоцтво про право власності на 1/3 частку спадкового майна. ОСОБА_9 , яка була дружиною ОСОБА_8 , також звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак також не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину. Відтак, право прийняття належної частки ОСОБА_8 перейшло до його дочки ОСОБА_1 (до шлюбу Вишня).

ОСОБА_7 , який є рідним братом ОСОБА_5 , також подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його сестри, однак не встиг отримати свідоцтво на спадкове майно, отже його частина перейшла до його сина ОСОБА_2

ОСОБА_6 помер у 2000 році, його діти не звертались до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Родинні відносини між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_5 підтверджуються свідоцтвами про його народження, його батька ОСОБА_7 , померлої ОСОБА_5 .

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та померлою тіткою ОСОБА_5 не можливо встановити самостійно через відсутність свідоцтва про народження батька позивачки ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_5 позивачам стало відомо про заповіт, який було складено на користь сторонньої людини, а саме відповідача ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Умріхіною К.А., однак заповіт підписано ОСОБА_10 , тобто іншою особою. На думку позивачів, вказаний заповіт не відповідає нормам законодавства. Заповіт підписаний іншою особою, за відсутності будь-яких доручень з боку заповідача.

За таких обставин, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 від 03.04.1993 року, на користь ОСОБА_3 , який посвідчений старшим державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Умріхіною К.А., зареєстрований в реєстрі за №1-2304; встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між племінницею та тіткою; визнати за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем за законом, право власності на 1/3 частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємицею за законом, право власності на 1/3 частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: встановлено родинні відносини між ОСОБА_1 та її тіткою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.09.2017 року у вигляді накладення арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки оспорюваний заповіт підписаний не ОСОБА_5 , а ОСОБА_10 , тобто іншою особою, за відсутності будь-яких доручень з боку заповідача, що на думку апелянтів, є підставою для визнання заповіту недійним. Зауважують на тому, що нотаріус підтвердив факт підписання заповіту іншою особою, а не заповідачем, оскільки в заповіті зазначено, що заповіт підписано ОСОБА_10 .

Крім того, апелянти зауважують на тому, що проведення почеркознавчої експертизи в даному випадку є неможливим, оскільки ОСОБА_5 померла в 1994 році, що унеможливлює подання для проведення почеркознавчої експертизи вільних зразків підписів, а висновок експерта не є беззаперечним доказом і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.

Зауважують на тому, що суд першої інстанції встановивши, що заповіт має технічні помилки у зазначенні ім`я та по батькові особи, що підписала заповіт, не прийняв до уваги, що вказані обставини тягнуть за собою нікчемність такого заповіту.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивачів про встановлення факту, що має юридичне значення, тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_11 , позивача ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , про що Відділом реєстрації актів громадського стану Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 05 серпня 1994 року (том 1 а.с.15).

За життя ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, склала заповіт, який посвідчений 03 квітня 1993 року старшим державним нотаріусом сьомої Криворізької державної нотаріальної контори та реєстровано в реєстрі за № 1-2304, відповідно до якого усе майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_3 (том 1 а.с.19).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що оскільки оспорюваний заповіт підписаний не ОСОБА_5 , а ОСОБА_10 , наявні правові підстави для визнання такого заповіту недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення не встановлено, позивачами не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, матеріалами справи справжність підпису заповідача не спростовано, та оспорюваний заповіт має технічну помилку у зазначенні імені та по батькові особи, що його підписала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

За правилами п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Складений 03 квітня 1994 року заповіт оспорюється позивачами в частині відповідності його оформлення законодавству. З огляду на наведене, суд, перевіряючи правильність оформлення заповіту, керується положеннями законодавства, чинного на момент вчинення правочину, а саме нормами Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року.

Положеннями ст. 534 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.ст. 41-65 України, в редакції 1963 року, заповіт є угодою, яка має форму одностороннього правочину та породжує виникнення прав та обов`язків у інших осіб-учасників правочину.

Аналізуючи питання щодо недійсності оспорюваного заповіту варто застосувати ст. 45 України, в редакції 1963 року, згідно з якою недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Приписами ст. 541 України, в редакції 1963 року, передбачена письмова форма для укладеного заповіту, крім того, заповіт має містити дату та місце його складання, має бути власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Недотримання форми заповіту тягне за собою його недійсність.

Відповідно до п. 82 Розділу ІІІ «Правил вчинення окремих видів нотаріальних дій. Посвідчення заповітів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі: Інструкція) в редакції, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту, нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. 541, 543 ЦК і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту вбачається, що, він складений і підписаний ОСОБА_5 з додержанням вимог про форму заповіту, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту. Заповіт підписала власноруч заповідач ОСОБА_5 у присутності нотаріуса, поставивши свій підпис.

В заповіті вказано, що старшим державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Умріхіною К.А. заповідачу ОСОБА_5 роз`яснено ст. 535 ЦК України, в редакції 1963 року, які діяли на той час та обов`язково повинні були роз`яснені нотаріусом під час складання заповіту.

Як вбачається із змісту заповіту, він посвідчений у місті Кривий Ріг 03 квітня 1993 року. Нотаріусом зазначено, що заповіт підписаний ОСОБА_10 у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірена.

Заповіт складено нотаріусом у двох екземплярах, з яких один залишився в нотаріальній конторі, а другий видано заповідачу. Заповіт зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1-2304, стягнуто при цьому державне мито у розмірі 230 крб.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення не встановлено, позивачами не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, матеріалами справи справжність підпису заповідача не спростовано, при цьому в п`ятому абзаці оспорюваного заповіту державним нотаріусом помилково вказано "заповіт підписано ОСОБА_10 " замість правильного, як в першому абзаці заповіту ОСОБА_5 .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що оскільки оспорюваний заповіт підписаний не ОСОБА_5 , а ОСОБА_10 , тобто іншою особою, за відсутності будь-яких доручень з боку заповідача, що на думку апелянтів, є підставою для визнання заповіту недійним, оскільки в оспорюваному заповіті чітко виражена воля заповідача, де вона зазначила, що вона, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Кривий Ріг, на випадок своєї смерті, робить таке розпорядження, яким належне їй на праві приватної власності майно заповідає ОСОБА_3 . Зміст заповіту вказує на то, що ОСОБА_5 власноручно поставила підпис на заповіті. В даному випадку особу заповідача ОСОБА_5 та її дієздатність було перевірено нотаріусом під час складання заповіту, вона власноручно підписала заповіт, а суперечності в імені по батькові заповідача в різних абзацах заповіту є технічною опискою.

Наведеним вище спростовуються посилання апеляційної скарги на те, що нотаріус підтвердив факт підписання заповіту іншою особою, а не заповідачем, оскільки в заповіті зазначено, що заповіт підписано ОСОБА_10 .

Також не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що проведення почеркознавчої експертизи в даному випадку є неможливим, оскільки ОСОБА_5 померла в 1994 році, що унеможливлює подання для проведення почеркознавчої експертизи вільних зразків підписів, а висновок експерта не є беззаперечним доказом і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, оскільки помилкове зазначення державним нотаріусом в оспорюваному заповіті про те, що заповіт підписано ОСОБА_10 , замість правильного, як в першому абзаці заповіту ОСОБА_5 , не свідчить про відсутність волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, отже підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановивши, що заповіт має технічні помилки у зазначенні ім`я та по батькові особи, що підписала заповіт, не прийняв до уваги, що вказані обставини тягнуть за собою нікчемність такого заповіту, оскільки наявність в оспорюваному заповіті технічних помилок не тягне за собою визнання вказаного заповіту не дійсним. В даному випадку невідповідність імені по батькові ОСОБА_5 в заповіті, на переконання колегії суддів, жодним чином не тягне його недійсність та не вказує на те, що заповіт підписано не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: