Справа № 302/348/17
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

за участі секретаря судових засідань Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Пилипецької сільської ради до ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, про визнання недійсним державного акту на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року, ухвалене суддею Гайдур А.Ю.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Пилипецька сільська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру), про визнання недійсним державного акту на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 003886, виданим 10 червня 2003 року Пилипецькою сільською радою, громадянка ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,2210 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі Пасіка у с. Пилипець Міжгірського району. Цей державний акт виданий на підставі рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року.

27 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_1 , жителем АДРЕСА_2 .

21 березня 2017 року до Пилипецької сільської ради надійшла заява ОСОБА_1 у якій він просив повідомити про те, чи наявне рішення Пилипецької сільської ради, на підставі якого оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 003886, яку йому продано відповідно до договору купівлі-продажу. При розгляді цієї заяви Пилипецькій сільській раді стало відомо, що питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 на вказаній сесії сільської ради фактично не розглядалося, не обговорювалося і депутатами відповідне рішення не приймалося.

Посилаючись на наведене, позивач просив скасувати державний акт на право власності на землю, скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнати недійсним і скасувати державну реєстрацію земельної ділянку, та повернути земельну ділянку до запасу земель Пилипецької сільської ради Міжгірського району.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року позов Пилипецької сільської ради задоволено.

Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ЗК № 003886, площею 0,2210 га, для ведення особистого селянського господарства, скасовано.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 травня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 418, скасовано.

Визнано недійсною та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2210 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, розташовану в урочищі Пасіка в селі Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, за кадастровим номером :09:002:0045.

Земельну ділянку розташовану в межах населеного пункту с. Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище Пасіка, площею 0,2210 га, кадастровий номер :09:002:0045 для ведення особистого селянського господарства, повернуто до земель запасу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Зазначене рішення в частині повернення земельної ділянки до земель запасу Пилипецької сільської ради в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 , який не брав участі в розгляді справи. У скарзі вказував на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:002:0045 фактично накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку, розташовану за адресою: Міжгірський район, с.Пилипець, урочище «Пасіка Кут», кадастровий номер :01:004:0001.

25.12.2016 апелянт, після повідомлення сусідів, виїхав на належну йому земельну ділянку та виявив, що невідомі особи розрили його земельну ділянку екскаваторами, знищили дерева, а також повністю знищили фундамент будинку і підробивши правовстановлюючі документи фактично захопили належну йому земельну ділянку рейдерським способом. За даним фактом органами внутрішніх справ проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0000038, в рамках якого ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :09:002:0045 накладено арешт. Зазначена ухвала була надана Міжгірському районному суду 11.05.2017, який не дивлячись на наведені факти необґрунтовано відмовив йому у вступі в справу в якості третьої особи, а також своїм рішенням незаконно повернув арештовану земельну ділянку Пилипецькій сільській раді, чим порушив накладений на неї арешт. А тому просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині повернення земельної ділянки :09:002:0045 до земель запасу Пилипецької сільської ради Закарпатської облсті.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Пилипецької сільської ради.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 адвокат Гайович К.П. апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області адвокат Борсенко О.В. апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_3 рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року оскаржив лише в частині повернення земельної ділянки, розташованої в межах населеного пункту с. Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище Пасіка, площею 0,2210 га, кадастровий номер :09:002:0045 для ведення особистого селянського господарства, - до земель запасу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

У решті рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 не оскаржувалося, а тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що на підставі рішення IV сесії 22 скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року ОСОБА_2 10 червня 2003 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ - ЗК № 003886, для ведення особистого селянського господарства в урочищі Пасіка в с. Пилипець Міжгірського району Закарпатської області.

27 травня 2016 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_1 .

Згідно з архівною довідкою відділу Міжгірської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року № 58/27, рішення IV сесії 22 скликання Пилипецької сільської ради від 13 квітня 1995 року про вирішення питання передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не виявлено, тобто питання про передачу їй земельної ділянки на вказаній сесії сільської ради не розглядалося, не обговорювалося і депутатами відповідне рішення не приймалося.

Задовольняючи позов Пилипецької сільської ради про визнання недійсним державного акта на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі продажу та повернення земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконним, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :09:002:0045 ОСОБА_2 не передавалася, та як орган місцевого самоврядування, що уповноважений на розпорядження цією земельною ділянкою не приймав рішення про її передачу цій особі.

Із указаним рішенням суду в частині повернення земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045 до земель запасу Пилипецької сільської ради Закарпатської області, не погодився ОСОБА_4 , який в апеляційній скарзі вказував на те, що зазначена земельна ділянка у системі координат публічної кадастрової карти займає місце належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0001.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Апеляційний суд Закарпатської області у постанові від 23.01.2018 виходив із того, що належна ОСОБА_3 земельна ділянка, розташована за адресою: урочище «Пасіка Кут», с. Пилипець, Міжгірський район, кадастровий номер :01:004:0001, і фактично розташована на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045, щодо якої ухвалене оскаржуване рішення.

Верховний Суд з таким висновком суду апеляційної інстанції не погодився, скасував постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2018 року і передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді цієї справи Закарпатський апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У постанові від 25.09.2019 Верховний Суд не погодився з висновками суду апеляційної інстанції про наявність порушених прав ОСОБА_3 оскаржуваним ним рішенням суду першої інстанції, оскільки він як на підставу своїх вимог не надав суду доказів того, що земельна ділянка, яка розташована в межах населеного пункту с. Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище Пасіка, площею 0,2210 га, кадастровий номер :09:002:0045, для ведення особистого селянського господарства, фактично накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку, розташовану за адресою: урочище «Пасіка Кут», с. Пилипець, Міжгірський район, кадастровий номер :01:004:0001.

Так, відповідно до інформації публічної кадастрової карти, земельна ділянка, яка є предметом цього спору з кадастровим номером :09:002:0045 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, що належить на праві власності ОСОБА_3 , не накладаються одна на одну та знаходяться на значній відстані одна від одної (т.1 а.с. 37-39, 184-186).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :09:002:0045, не є доказом порушених прав ОСОБА_3 , оскільки питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність накладень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов :

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Так, в суді апеляційної інстанції представнику апелянта ОСОБА_3 адвокату Гайовичу К.П. було роз`яснено його право на звернення до апеляційного суду з клопотанням про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи на підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0001, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Однак представник апелянта адвокат Гайович К.П. до Закарпатського апеляційного суду з клопотанням про призначення в цій справі судової земельно-технічної експертизи не звертався.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами :

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків.

Нормами статей 77-80 ЦПК України передбачено належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

На підтвердження факту накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0045 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0001, що належить на праві власності ОСОБА_3 , в даному випадку належним доказом може бути судова земельно-технічна експертиза, оскільки зазначений факт не може підтверджуватися показаннями свідків, листом начальника відділу у Міжгірському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 02.11.2017 (т.2 а.с.69) тощо, так як обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Разом із цим, не підтверджує факт накладення спірної земельної ділянки на належну апелянту земельну ділянку доданий ОСОБА_3 до апеляційної скарги висновок експерта №09/17 від 14 липня 2017 року, складений за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи (т.1 а.с.151-153), оскільки експертом таке питання не вирішувалося.

Встановивши, що апелянт ОСОБА_3 належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не довів факт накладення спірної земельної ділянки на належну йому на праві власності земельну ділянку, тому колегія суддів уважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 .

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Керуючись п.3 ч.1, ч.2 ст. 362, ст.381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року в справі за позовом Пилипецької сільської ради до ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, про визнання недійсним державного акту на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді