Ухвала

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 754/14351/18

провадження № 61-11194ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3 , директор комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3 , директор комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва ОСОБА_4, у якому просила: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення ОСОБА_4 на посаду директора комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр»); 2) визнати неправомірними дії відповідача щодо не розірвання контракту з ОСОБА_4 ; 3) зобов`язати відповідача розірвати контракт з ОСОБА_4 ; 4) усі судові витрати покласти на відповідача; 5) визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення директором КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_4 ; 6) скасувати, анулювати, визнати недійсним розпорядження відповідача щодо призначення ОСОБА_4 директором КНП «Консультативно-діагностичний центр»; 7) скасувати анулювати, визнати недійсним подання на продовження контракту з ОСОБА_4 на посаді директора КНП «Консультативно-діагностичний центр»; 8) визнати неправомірними дії відповідача про надання розпорядження, яким продовжено контракт з ОСОБА_4 ; 9) скасувати, анулювати, визнати недійсним розпорядження відповідача щодо продовження контракту з ОСОБА_4 ; 10) визнати неправомірними дії відповідача щодо продовження контракту між відповідачем та ОСОБА_4 у 2018 році; 11) визнати неправомірними дії відповідача щодо продовження контракту між відповідачем та ОСОБА_4 у 2015 році; 12) визнати недійсним, скасувати, анулювати контракт 2015 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_4 ; 13) визнати неправомірними дії відповідача щодо надання розпорядження на підставі якого продовжено контракт між відповідачем та ОСОБА_4 у 2018 році; 14) визнати недійсним, скасувати, анулювати контракт 2018 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_4 ; 15) визнати недійсним, скасувати, анулювати розпорядження на підставі якого продовжено контракт між відповідачем та ОСОБА_4 у 2018 році; 16) зобов`язати відповідача розірвати діючий контракт з директором КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_4; 17) визнати неправомірними дії відповідача щодо невжиття заходів щодо неприпинення надання без ліцензії медичних стоматологічних послуг; 18) зобов`язати відповідача відкликати відповідь Кличка депутату; 19) стягнути з відповідача 1 072 224 грн моральної шкоди; 20) зобов`язати відповідача вжити заходи щодо сприяння працевлаштуванню матері неповнолітнього ОСОБА_2 у частині негайного поновлення на посаді стоматолога-терапевта; 21) визнати неправомірною бездіяльність щодо не розгляду по суті відповідачем заяв матері та діда неповнолітнього ОСОБА_2 ; 22) зобов`язати відповідача розглянути по суті заяви за 2016-2018 роки матері неповнолітнього ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією порушено права, свободи та інтереси ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (дід неповнолітнього ОСОБА_2 ), що призвело до порушення прав, свобод та інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 і завдання останньому моральної шкоди.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 28 липня 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У вересні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 10 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала уточнену касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Уточнена касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення підлягають скасуванню у зв`язку із порушенням розгляду доказів та фактів та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновку суду дійсним обставинам справи, належно поданим доказам, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. У касаційній скарзі викладено незгоду із призначенням керівником КНП «Консультативно-діагностичний центр» ОСОБА_4 Зазначено, що оскаржується саме розпорядження відповідача, порядок його прийняття і позовна вимога про його скасування подається виключно з метою відновлення порушеного суб`єктивного права позивача, яке іншим способом відновити неможливо.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат