ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 31.08.2008 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KIF0GI, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 000,00 гривень на термін до 31.03.2018, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

06.08.2008 між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №KIF0GI від 31.03.2008, згідно якої кредитний договір було переведено з гривні у валюту - долар США. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав кредит відповідачу кредит у розмірі 23441,04 доларів США.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 13.02.2020 має заборгованість 138 683,93 доларів США, яка складається з наступного: 22885,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 18547,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3989,78 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 93260,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, таким чином заборгованість до стягнення становить 32564,85 доларів США, яка складається з наступного: 22885,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 9679,18 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.01.2012 по 13.02.2020.

Ухвалою судді від 02.04.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху, але 14.04.2020 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява з пакетом документів та виконання вимог ухвали.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання.

26.05.2020 відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив застосувати до позовних вимог у даній справі положення статті 267 ЦПК України та відмовити позивачу АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №KIF0GI 1 від 31.03.2008 (зі змінами згідно додаткової угоди від 06.08.2008) у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

29.05.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано до канцелярії суду заперечення на позовну заяву, в яких вона просила суд відмовити «Приватбанку» в позовних вимогах відносно неї, так як вона не виступала поручителем ОСОБА_1 і не укладала договір, яким брала на себе зобов`язання погашення кредиту відповідача.

Ухвалою судді від 01.07.2020 задоволено клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» Андрійченка В.М. та призначено справу в режимі відео конференції.

08.07.2020 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява від АТ КБ «Приватбанк», в якій вони позиваються лише до одного відповідача - ОСОБА_1 та просять стягнути з нього заборгованість в розмірі 32564,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.02.2020 становить 797513,18 грн. та судові витрати.

04.08.2020 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Панченко А.В. подала відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому просила застосувати до позовних вимог (з урахуванням їх уточнення позивачем), у даній справі положення статті 267 ЦПК України та відмовити позивачу АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31.03.2008 (зі змінами згідно додаткової угоди від 06.08.2008) у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

06.08.2020 електронною поштою на адресу суду надійшла відповідь на відзив від АТ КБ «Приватбанк», в якій вони просять суд задовольнити уточнені позовні вимоги банку.

Ухвалою судді від 17.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Андрійченко В.М. вимоги уточненої заяви підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Панченко А.В. вимоги уточненої заяви не визнали, просили застосувати до позовних вимог (з урахуванням їх уточнення позивачем), положення статті 267 ЦПК України та відмовити позивачу АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31.03.2008 (зі змінами згідно додаткової угоди від 06.08.2008) у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 31.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит№KIF0GI, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 110000,00 гривень строком не пізніше 31.03.2018 на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позичальник, в свою чергу, зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.9-12).

06.08.2008 між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №KIF0GI від 31.03.2008, згідно якої кредитний договір було переведено з гривні у валюту - долар США (а.с.13-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначив позивач, відповідачем були порушенні умови договору і станомна 13.02.2020 останній має заборгованість 138 683,93 доларів США, яка складається з наступного: 22885,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 18547,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3989,78 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 93260,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Як вбачається зі змісту позову, в зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, таким чином заборгованість до стягнення, на думку позивача, становить 32564,85 доларів США, яка складається з наступного: 22885,67 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 9679,18 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.01.2012 по 13.02.2020.

На питання представника відповідача, представником позивача в ході судового розгляду справи було зазначено, що доказом отримання відповідачем кредиту є меморіальний ордер, проте, як встановлено судом, до матеріалів позову такий документ долучений не був. Банком надано не первинні документи на підтвердження позовних вимог, а лише виписки з особового рахунку відповідача.

Сплату кредиту відповідач припинив у 2009 році.

На виконання ухвали суду від 02.04.2020, позивачем долучено виписку про рух коштів, проте стороні відповідача, такий документ направлений не був, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості надати йому об`єктивну оцінку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до Вимоги АТ КБ «Приватбанк» за №30.1.0.0/2-R89 від 10.07.2012, підтверджено, що у 2012 році банком в односторонньому порядку змінено кінцевий строк повернення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України (а.с.56-57).

В зв`язку з тим, що вимога позивача про дострокове повернення кредиту не була виконана відповідачем ОСОБА_1 , тому «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено копією позовної заяви на а.с.58-65.

Отже, фактично, позивач вважав свої права за договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31.08.2008 на повернення повної суми тіла кредиту та відсотків порушеними ще у серпні 2012 року, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч. 1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Як зазначалося вище, у 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» вже надсилав на адресу відповідача вимоги за №30.1.0,0/2-1189 від 10.07.2012 про дострокове повернення кредиту за договором №KIF0GI від 31.08.2008.

Отже, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги положення ст.1048, 1050 ЦК України та правову позицію ВП ВС, викладену в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, суд дійшов висновку, що після надсилання відповідачу вимоги про дострокове погашення кредиту, позивач втратив право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи вищевказані положення, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно положення п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 липня 2017року у справі № 6-509цс17.

Крім того 5 липня 2017 року Верховний Суд України зробив правовий висновок у справі № 6-311 цс 16 про те, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не зазначив причини пропущення строку позовної давності.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду 31.03.2020 з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31.03.2008, сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме три роки з моменту коли позивач дізнався про свої порушені права в серпні 2012, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Дана позиція суду ґрунтується також на висновках ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСРЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, на підставі ст. 207, 549, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.09.2020.

Суддя Л.М.Ковалевська