Справа № 555/1632/18
Номер провадження 2/555/17/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області у складі :

головуючого - судді Собчука А.Ю.

при секретарі Лисенко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спільно нажите майно,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спільно нажите майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 03 червня 2000 року по 14 серпня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Їх шлюб розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року.

За період шлюбних відносин ними було придбано та здобуто наступне майно: земельну ділянку загальною площею 0,1293 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ДАФ ХЕ 95. 480», 2005 року випуску, д. н.з. НОМЕР_1 ., автомобіль марки «ДАФ 95 ХР 480», 1998 року випуску, д. н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , та напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 1997 року випуску, д. н.з. НОМЕР_4 .

Крім того, у період шлюбу на зазначеній земельній ділянці, відповідно до Будівельного паспорту 2015 року та повідомлення управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області про початок виконання будівельних робіт № PB 212 від 14 травня 2015 року, сторони за спільні кошти розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, який в експлуатацію введено не було.

Просить суд розділити спільно нажите між нею та ОСОБА_2 майно, виділивши та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку незавершеного будівництва, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1293 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; на автомобіль «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н НОМЕР_3 ; на 1/2 частину автомобіля «ДАF XE 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 , на 1/2 частину напівпричепа модель «VAN НООLNV», 1997 року випуску, д. н НОМЕР_4 та залишити їх у спільній частковій власності, відповідачу виділити та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку незавершеного будівництвом, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1293 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; на автомобіль «ДАF 95 XР 480», 1998 року випуску, д. н НОМЕР_2 ; на 1/2 частину автомобіля «ДАF XE 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 .; на 1/2 частину напівпричепа модель «VAN НООLNV», 1997 року випуску, д. н НОМЕР_4 , та залишити їх у спільній частковій власності, також стягнути з відповідача витрати по справі.

До суду 12.02.2020р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно просить суд розділити спільно нажите між нею та ОСОБА_2 майно, а саме виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку незавершеного будівництва, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1293 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н НОМЕР_3 ;

Виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку незавершеного будівництва, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1293 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишити ОСОБА_2 вартість автомобіля «ДАF 95 XР 480», 1998 року випуску, д. н НОМЕР_2 ; напівпричепа модель «VAN НООLNV», 1997 року випуску, д. н НОМЕР_4 реалізованого ОСОБА_3 , залишити ОСОБА_2 вартість автомобіля «ДАF XE 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_5 , реалізованого ОСОБА_4 . Стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати по справі.

Позивач та представник позивача, адвокат Гаврильчик М.А. в судовому засіданні, яке відбулося 07 липня 2020р. уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими та доведеними, просили суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Оскільки дружина і чоловік відповідно до положень статей 69, 70 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки у разі поділу майна є рівними. Додатково пояснили, що спірне майно було набуте сторонами під час шлюбу.

В подальшому в судове засідання на 08.09.2020р. не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача, адвокат Осійчук І.І. та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке відбулося 07 липня 2020р., вказали що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, заперечувала проти задоволення позову. Вважають, що позов є необґрунтованим, безпідставним. В судовому засіданні вказували, що спірне майно було набуте за час перебування у шлюбі, земельна ділянка була придбана ними за спільні кошти, будинок за адресою АДРЕСА_1 будується виключно за його кошти, власними силами, позивач надала лише кошти в сумі 20 (двадцять тисяч) грн. на світло. Вантажні автомобілі були реалізовані під час шлюбу, кошти пішли до сімейного бюджету, крім того додатково пояснили, що відповідач надав значну суму коштів позивачу для купівлі їй іншого автомобіля, марки БМВ, в розмірі 15 (п`ятнадцять) тисяч дол. США. Відповідач вважає за потрібне спірне майно зареєструвати за їхніми спільними дітьми.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання на 08.09.2020р. вкотре не з`явилися, однак представник відповідача подав заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з карантинними обмеженнями в Україні.

Слід зазначити, що раніше відповідачем та його представником подавалися клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 21.11.2019р.,11.02.2020р., 27.02.2020р., у зв`язку з введенням по всій території України карантину (COVID 19) подавалися клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 23.03.2020р., 15.04.2020р.,05.05.2020р., 25.05.2020р., 10.06.2020р., 01.07.2020р., 03.08.2020р., 08.09.2020р.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлює Цивільно - процесуальний кодекс України, відповідно до якого суд при розгляді справи керується верховенством права та повинен дотримуватися розумних строків розгляду справи та вживати усі можливі заходи для запобігання зловживанню учасниками їх процесуальними правами.

Суд вважає, що запровадження карантину не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак представник відповідача та відповідач своїм правом не скористалися. Також слід зазначити, що відповідачем не використано право подати відзив на позовну заяву.

Суд зауважує, що неодноразово подані відповідачем та його представником клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку з карантином судом були задоволені, однак представник відповідача та відповідач, не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Таким чином, суд вважає, що в результаті такої поведінки представника відповідача, порушується право сторони на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, які гарантовані чинним національним та міжнародним законодавством.

За п. 2 ч. 3ст. 223 ЦПК України якщо належним чином повідомлений учасник справи або його представник повторно не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомили.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що працювали у ОСОБА_2 на будівництві будинку за адресою АДРЕСА_1 . Здійснювали будівельні роботи, домовлявся і оплачував роботи відповідач ОСОБА_2 .

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Березнівського районного суду від 17 вересня 2018р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільно нажите майно було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Березнівського районного суду від 02 жовтня 2018р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої у цивільній справі було задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок незавершеного будівництва, земельну ділянку (реєстраційний номер 04, кадастровий номер :04:002:0052), які розташовані в АДРЕСА_1 , на автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н.з. НОМЕР_3 , в межах суми позовних вимог 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 30.10.2018 року.

До суду 30.10.2018р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.10.2018р. витребувано із Регіонального сервісного центру МВС в Рівненської області інформацію про зареєстровані транспортні засоби.

29.11.2018р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання і поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 17.12.2018р. витребувано із Регіонального сервісного центру МВС в Рівненської області інформацію про зареєстровані транспортні засоби.

Ухвалою суду від 17.12.2018р. залучено ОСОБА_3 до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 16.11.2019р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання і поділ спільного майна подружжя повернуто.

Ухвалою суду від 05.02.2019р. витребувано із Регіонального сервісного центру МВС в Рівненської області інформацію про зареєстровані транспортні засоби.

Ухвалою суду від 20.03.2019р. залучено ОСОБА_4 до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

До суду 27.03.2019р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.03.2019р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі залишено без розгляду.

До суду 22.04.2019р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.04.2019р. витребувано із відділу містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрацій, державної архітектурно - будівельної інспекції у Рівненській області, головного управління Держгеокадастру у Рівненській області належним чином завірені копії технічної документації на житловий будинок та господарські будівлі та належним чином завірені копії технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 10.06.2019р. призначено будівельно судово - технічну експертизу у справі та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 08.11.2019р. поновлено провадження у справі.

До суду 12.02.2020р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 23.03.2020 року.

Відзив відповідачем поданий не був.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін встановив, що ОСОБА_1 з 03 червня 2000 року по 14 серпня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Їх шлюб розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року.

За період шлюбних відносин ними було придбано та здобуто слідуюче майно: житловий будинок, земельну ділянку загальною площею 0,1293 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ДАФ ХЕ 95. 480», 2005 року випуску, д. н.з. НОМЕР_1 ., автомобіль марки «ДАФ 95 ХР 480», 1998 року випуску, д. н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , на напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 1997 року випуску, д. н.з. НОМЕР_4 .

Крім того, у період шлюбу на зазначеній земельній ділянці відповідно до Будівельного паспорту 2015 року та повідомлення управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області про початок виконання будівельних робіт № PB 212 від 14 травня 2015 року, сторони за спільні кошти розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, який в експлуатацію не введено.

Також за спільні кошти були придбані, автомобіль «ДАF XF 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 , автомобіль «ДАF 95 XF 480», 1998 року випуску, д. н НОМЕР_2 , напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 2007 року випуску, д. н НОМЕР_4 , які були зареєстровані на відповідача та автомобіль «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н НОМЕР_3 , який був зареєстрований на позивача, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру № 5641 в Рівненській області № 31/17/5641402 від 12. 02. 2019 року та довідкою Регіонального сервісного центру № 1841 в Житомирській області № 203 від 19.02. 2019 року.

Ці обставини не заперечуються сторонами.

Відповідач відмовляється добровільно провести поділ зазначеного майна, що унеможливлює здачу його в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та отримання позивачем права власності на частину нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач звернулася до Березнівського районного суду із позовною заявою про визнання права власності на спільно нажите майно.

Норми права, які застосував суд.

Згідно з ч.ч. 1,2,3,4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ПК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Мотиви суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як було встановлено в судовому засіданні, що в період з 03 червня 2000 року по 14 серпня 2017 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Їх шлюб розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2017 року.

Під час шлюбу сторонами по справ за спільні кошти було придбано земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1293 га., кадастровий номер :04:002:0052, реєстраційний номер 04, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, договір купівлі - продажу від 30.10.2013 року, серія та номер 1463 (Т.1 а.с. 130).

Відповідач не заперечує тієї обставини, що спірна земельна ділянка була придбана в період шлюбу за спільні кошти та належить йому та позивачу на праві спільної сумісної власності, .

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, сторони визнають, що вказана земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач заперечує з приводу будь-якого поділу.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Враховуючи, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та перебуває у фактичному володінні відповідача ОСОБА_2 , з метою захисту прав позивача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про поділ між сторонами спірного майна, виходячи з правил рівності часток подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1293 га.

Крім того, у період шлюбу на зазначеній земельній ділянці, відповідно до Будівельного паспорту 2015 року та повідомлення управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області про початок виконання будівельних робіт № PB 212 від 14 травня 2015 року, сторони за спільні кошти розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, однак будинок в експлуатацію не введено. Відповідач в спільно побудований будинок позивача не впускає.

Для вирішення питання про подільність спірного майна та ступеня готовності об`єкта нерухомого майна по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до ухвали Березнівського районного суду від 10.06.2019р.

Однак, ухвала суду про призначення судово будівельної-технічної експертизи виконана не була, ухвала суду повернулася експертом без виконання, висновок наданий не був, оскільки позивачем ОСОБА_1 не укладено договір із експертом та не здійснено оплату за проведення експертизи.

Вирішуючи спір в частині поділу житлового будинку з господарськими будівлями, який в експлуатацію не введено, ступінь готовності не вказаний за адресою АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За таких обставин, враховуючи, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано у передбаченому законом порядку, не введено в експлуатацію, не визначено стану готовності, поділу підлягають матеріали, обладнання, вироби та конструкції, виконанні роботи, що були використані під час будівництва, а саме по Ѕ частині кожному із сторін.

Також, як встановлено в судовому засіданні та доводиться матеріалами справи за період шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано та здобуто автомобіль марки «ДАФ ХЕ 95. 480», 2005 року випуску, д. н.з. НОМЕР_1 ., автомобіль марки «ДАФ 95 ХР 480», 1998 року випуску, д. н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 1997 року випуску, д. н.з. НОМЕР_4 .

Так, факт придбання сторонами у справі за час шлюбу зазначених транспортних засобів повністю підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області, а також не заперечується і відповідачем.

Вирішуючи спір в частині поділу вказаних транспортних засобів суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу автомобілі марки «ДАФ ХЕ 95. 480», 2005 року випуску, д. н.з. НОМЕР_1 ., на автомобіль марки «ДАФ 95 ХР 480», 1998 року випуску, д. н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 1997 року випуску, д. н.з. НОМЕР_4 були відчужені відповідачем..

Автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 зареєстровано на позивача, однак перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав той факт, що автомобіль марки «ДАФ ХЕ 95. 480», 2005 року випуску, д. н.з. НОМЕР_1 ., автомобіль марки «ДАФ 95 ХР 480», 1998 року випуску, д. н.з. НОМЕР_2 та напівпричіп модель «VAN HOOLNV», 1997 року випуску, д. н.з. НОМЕР_4 були відчужені ним на користь ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Письмової згоди на відчуження вказаних автомобілів ОСОБА_1 не надавала.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірні автомобілі були відчужені відповідачем без письмової згоди позивача .

Судом не здобуто та стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами те, що кошти виручені з продажу спірних автомобілів були витрачені для потреб сім`ї.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджували б, що кошти від продажу спірних автомобілів були використанні в інтересах сім`ї, а саме для придбання наступного автомобіля марки БМВ, на користь позивача.

Занаведеного, суд приходить до висновку, що кошти, отримані від продажу транспортних засобів, належать сторонам на праві спільної сумісної власності та є рівними і кожна зі сторін має рівні права на них.

Позивач в позовній заяві просить суд визнати за нею ОСОБА_1 право власності на автомобіль «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н НОМЕР_3 , а відповідачу ОСОБА_2 залишити вартість автомобіля «ДАF 95 XР 480», 1998 року випуску, д. н НОМЕР_2 ; напівпричепа модель «VAN НООLNV», 1997 року випуску, д. н НОМЕР_4 р та вартість автомобіля «ДАF XE 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_5 .

Позивачем не ставилося питання, щодо стягнення із відповідача грошової компенсація за реалізовані транспортні засоби та вимоги про визнання договорів недійсним.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За таких обставин, суд аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 слід виділити та залишити у власності транспортний засіб, автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

В частині позовних вимог про залишення вартості автомобіля «ДАF 95 XР 480», 1998 року випуску, д. н НОМЕР_2 ; напівпричепа модель «VAN НООLNV», 1997 року випуску, д. н НОМЕР_4 р та вартості автомобіля «ДАF XE 95. 480», 2005 року випуску, д. н НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_5 слід відмовити, оскільки суду не було надано вартість вказаного рухомого майна, та судом при вирішенні питання, щодо поділу автомобіля марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, було враховано обставини реалізації відповідачем вказаного вище рухомого майна.

У спорах про поділ спільного майна подружжя порушене право одного із подружжя може бути захищено й у такий спосіб, коли вартість неправомірно відчуженого іншим із подружжя майна буде врахована під час визначення усієї маси того спільного майна подружжя, що підлягає поділу між ними без повернення такого майна від набувача. (Постанова Верховного Суду від ТІ листопада 2019 року справа N 133/3928/14-ц).

Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв"язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 37 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 01.10.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гаврильчиком М.А., ордер серія РН №028 про надання правової допомоги, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія ВК № 000120, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 528, акт виконаних робіт від 30.10.2018р., акт виконаних робіт від 05.05.2020 року, з наведеними у ньому розрахунками вартості проведених робіт на загальну суму 5500 грн.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що розмір судових витрат слід зменшити і стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою за подачу позову до суду сплачено 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок, і саме така сума підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалою Березнівського районного суду від 02 жовтня 2018 року було накладено арешт на житловий будинок незавершеного будівництва, земельну ділянку (реєстраційний номер 04, кадастровий номер :04:002:0052), які розташовані в АДРЕСА_1 на автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н.з. НОМЕР_3 , в межах суми позовних вимог 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн.

За таких обставин суд рахує, що у відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню через дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 598, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81,141, 258,259,263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спільно нажите майно - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, що були використані під час будівництва об`єкту нерухомості та виконаних робіт - житлового будинку, не зареєстрованого у встановленому законом порядку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:002:0052, реєстраційний номер 04, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1293 га.

Поділити спільне майно подружжя, а саме земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1293 га., кадастровий номер :04:002:0052, реєстраційний номер 04, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на ідеальну частку земельної ділянки, а саме по 1/2 частини за кожним.

Виділити та залишити у власності ОСОБА_1 транспортний засіб, автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок та понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Заходи забезпечення позову - накладений арешт на житловий будинок незавершеного будівництва, земельну ділянку (реєстраційний номер 04, кадастровий номер :04:002:0052), яка розташована в АДРЕСА_1 на автомобіль марки «RANGE ROVER SPORT», 2006 року випуску, д. н.з. НОМЕР_3 , в межах суми позовних вимог 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн., накладені відповідно до ухвали Березнівського районного суду від 02 жовтня 2018 року, після набрання рішенням законної сили - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області 10 листопада 2000 року, РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , проживаючий АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_8 виданий Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області 05 квітня 2011 року, РНОКПП: НОМЕР_9 .

Повний текст рішення виготовлений 17.09.2020 р., о 16:00 год.

Суддя А.Ю. Собчук