ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/324/20 Справа № 202/6678/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

24 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання зобов`язання, просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних від суми боргу у розмірі 4666,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 20939,19 грн. та судові витрати у справі (а.с.3-6).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 362 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду за період з 21.07.2018 року по 15.09.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.47-48).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати та задовольнити ці вимоги у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Покласти на відповідача судові витрати по справі (а.с.51-53).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 року, котре набрало законної сили 20.07.2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 78628,41 грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Хюндай», котрим позивач був уповноважений розпоряджатися відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_3 18 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7-8, 11-13).

Вказаним рішенням суду встановлено, що фактичні витрати позивача на ремонт пошкодженого внаслідок спричиненого з вини відповідача ДТП автомобіля склали 78628,41 грн., що підтверджується доданою фактурою ФОП СТО « ОСОБА_4 » №004/01-08, актом виконаних робіт №ВР-0004/01-08 від 23 вересня 2016 року, квитанціями до ПКО від 22 серпня 2016 року, 04 серпня 2016 року, 01 серпня 2016 року та 23 вересня 2016 року (а.с. 7-8).

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено виконавчий лист №202/6898/17, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання вказаного рішення суду, до примусового виконання до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. (а.с.9).

Відповідач виконав рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 року - 15.09.2018 року (а.с. 10).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних від суми боргу у розмірі 362,00 грн. за період з 21.07.2018 року по 15.09.2018 року. Інфляційні втрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки у липні 2018 року індекс інфляції становив 99,3%, а у серпні 2018 року 100%, тобто інфляційні втрати відсутні. Суд зазначив, що три відсотки річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача саме за період з 21.07.2018 року, оскільки рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2018 року, котрим встановлено обов`язок відповідача відшкодувати завдану шкоду позивачеві, набрало законної сили 20.07.2018 року і саме з цього часу у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування позивачеві завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що представником позивача правомірно заявлено вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, однак проведений ним розрахунок не можна вважати вірним з тих підстав, що прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання у період часу з 23 вересня 2016 року по 15 вересня 2018 року не мало місця.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суму стягнення боргу слід рахувати з 21.07.2018 року моменту набрання рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська законної сили і по 15.09.2018 року, дату виконання рішення суду.

Інфляційні втрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки у липні 2018 року індекс інфляції становив 99,3%, а у серпні 2018 року 100%, тобто інфляційні втрати відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що стягнення заборгованості необхідно відраховувати з моменту спричинення збитку, а не після ухвалення судового рішення, колегія суддів відхиляє, як таке, що суперечить чинному законодавству.

Посилання на правові позиції Верховного Суду, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки вони, не стосуються спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: