КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/3427/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8065/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Кирилюк Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс-7» про зобов`язання вручити копію наказу про звільнення, видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс-7» (далі - ТОВ «Парк Сервіс-7») про зобов`язання вручити копію наказу про звільнення, видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 15 січня 2007 року ОСОБА_2 , на підставі рішення зборів засновників ТОВ «Парк Сервіс - 7» було призначено директором вказаного товариства.

У листопаді 2013 року його змусили підписати акти прийому-передачі печатки, штампів, службових документів та приміщення ТОВ "Парк Сервіс-7".

При звільненні з вищевказаної посади ОСОБА_2 не повідомлено причини припинення трудового договору, не проведено відповідні розрахунки, а також не видані трудову книжку та наказ про звільнення. Оскільки позивачу не було видано трудову книжку, він не мав можливості стати на облік у центрі зайнятості та влаштуватись на роботу, і лише в жовтні 2016 року він був прийнятий на посаду інженера-енергетика філії "НВЦТД "Техдіагаз" ПАТ "Укртрансгаз", де завели нову трудову книжку на ім`я позивача.

Враховуючи зазначене, просив, зобов`язати ТОВ «Парк Сервіс-7» вручити ОСОБА_2 , копію наказу про звільнення з посади директора ТОВ «Парк Сервіс-7» та видати належним чином оформлену трудову книжку, а також стягнути з ТОВ «Парк Сервіс-7» на користь позивача середній заробіток та розмір індексації невиплаченої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника в сумі 258 061 грн. 66 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Парк Сервіс-7» про зобов`язання вручити копію наказу про звільнення, видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції, як на підставу відмови у позові зазначено, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, проте не встановлено чи мало місце порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Парк Сервіс-7» посилався на те, що ОСОБА_2 вдень звільнення, був учасником та співзасновником ТОВ «Парк-Сервіс-7» та одноособовим виконавчим органом товариства - директором, на якого відповідно до статуту покладався обов`язок вручення трудової книжки в день звільнення.

Вказано, що позивач не заперечує щодо своєї присутності на загальних зборах учасників товариства 08.10.2013 року та знав про рішення про його звільнення з посади директора товариства.

Враховуючи зазначене, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на неодноразові виклики до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (а.с. 197-198).

Заслухавши ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Парк Сервіс-7», який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги, шляхом зміни правового обґрунтування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, 15.01.2007 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора ТОВ "Парк-Сервіс", що підтверджується протоколом № 1 зборів засновників ТОВ "Парк Сервіс-7" від 15.01.2007, наказом про призначення директора ТОВ "Парк-Сервіс-7" № 1 від 15.01.2007 (а.с. 8-10).

07.10.2013 ОСОБА_2 до ТОВ "Парк Сервіс-7" було подано заяву про звільнення його із займаної посади з 08.10.2013 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 58).

Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Сервіс-7" від 08.10.2013 ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ТОВ "Парк Сервіс-7" за рішенням загальних зборів товариства відповідно до підпункту 7.2.4. пункту 7.2. розділу 7 Статуту товариства та Закону України "Про господарській товариства". Позивач був присутній на вказаних загальних зборах учасників товариства, що підтверджується його підписом в реєстрі учасників ТОВ "Парк Сервіс-7", присутніх на зборах 08.10.2013 (а.с. 59-63).

Відповідно до наказу ТОВ "Парк Сервіс -7" від 08.10.2013 ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ТОВ "Парк Сервіс -7" з 08.10.2013 згідно ст. 41 п. 1-1 КЗпП України. Підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з даним наказом на ньому відсутній (а.с. 126).

Відповідно до акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом та отримання копії наказу про звільнення з роботи від 08.10.2013 після закінчення загальних зборів учасників ТОВ "Парк Сервіс-7" в приміщенні офісу товариства по вул. Л.Руденко буд. 6 "А" у м. Києві у присутності учасників та працівників товариства, а також у присутності ОСОБА_2 , було зачитано наказ про його звільнення з посади директора ТОВ "Парк Сервіс-7" на підставі рішення загальних зборів. Від підпису про ознайомлення з наказом ОСОБА_2 відмовився, пояснивши відмову тим, що не погоджується з рішенням учасників на підставі якого звільнили з посади. У зв`язку з цим отримувати копію наказу відмовився (а.с. 64).

На підтвердження вищезазначених обставин також було складено акт № 24 від 11.10.2013 року (а.с. 46).

Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову, проте з висновками суду в частині правового обґрунтування, погодитися неможливо, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що копію наказу позивачу було вручено під час судового розгляду справи, а щодо вимог про видачу трудової книжки та виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, то оскільки останній був присутній на загальних зборах ТОВ "Парк Сервіс-7" і знав, що його звільнили 08.10.2013 (а.с. 38-42), того ж дня йому було зачитано наказ про звільнення (а.с. 43), проте позов подав у лютому 2017року, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, позивачем не спростовано долучений до справи акт від 08 жовтня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 08 жовтня 2013 року після закінчення загальних зборів учасників ТОВ «Парк Сервіс-7» в присутності учасників товариства та інших посадових осіб відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення та отримання його копії, пояснюючи свої дії незгодою з рішенням засновників (а.с.64).

У справі відсутні докази й особистого звернення позивача з заявою про видачу йому копії наказу про звільнення та відмови посадових осіб відповідача у задоволенні такої заяви.

Зазначені обставини свідчать про небажання позивача в отриманні копії наказу про припинення з ним трудових відносин.

Отже, матеріалами справи доведено факт намагання відповідальних працівників та співзасновників ТОВ «Парк Сервіс-7» вручити позивачу копію наказу про звільнення, від отримання якого останній відмовився.

Відсутні й докази особистого звернення позивача з заявою про видачу копії наказу.

За таких обставин, у позові в зазначеній частині вимог слід відмовити не з підстав поновлення прав шляхом видачі копії наказу під час провадження справи у суді, а за недоведеністю порушення товариством трудових прав позивача.

Щодо вимог позову про зобов`язання видати трудову книжку та виплатити за час затримки середній заробіток, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частинами першої статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Обґрунтовуючи вимоги про видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час такої затримки, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач після звільнення не видав йому трудову книжку.

Між тим, з акту № 24 від 11.10.2013 року по перевірці стану роботи з організації обліку, зберіганню і видачі трудових книжок у ТОВ "Парк Сервіс-7", комісією у складі голови комісії - заступника директора з експлуатаційних питань ОСОБА_7 та членів комісії - головного бухгалтера ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , встановлено, що в очолюваному позивачем підприємстві книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них та книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них відсутні.

Накази або будь-які інші розпорядчі документи щодо призначення відповідальних за прийняття, облік, збереження і видачу в товаристві трудових книжок осіб відсутні. Умови та місця зберігання заповнених трудових книжок та бланків трудових книжок, які є документами суворої звітності, не визначено.

При перевірці виявлені трудові книжки працівників в кількості 65 штук, які зберігалися в приміщенні архіву, в відкритій для доступу сторонніх осіб шафі. Серед трудових книжок працівників книжки ОСОБА_2 не виявлено. Проте виявлено документи, згідно якими позивач у період з 12.10.2006 року по 06.03.2009 року перебував у трудових відносинах з АТ ХК «Київміськбуд».

Комісією зроблено висновок про те, що трудова книжка не передавалася на зберігання у товаристві після працевлаштування ОСОБА_2 у січні 2007року, остільки по 06.03.2009року позивач перебував у трудових відносинах з іншим підприємством, де і була його книжка, а в подальшому, не була передана відповідачу (а.с.46).

Встановлено, що за результатами перевірки, ТОВ «Парк Сервіс-7» 24.10.2013 року направив на адресу позивача цінний лист з проханням надати трудову книжку для її належного оформлення (а.с.68,69).

Проте, поштове відправлення повернулося на адресу товариства без вручення ОСОБА_2 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.70,71).

Відповідно даних, які містяться у долучених до справи копіях наказів, ОСОБА_2 у період з 12.10.2006 року по 10.03.2009 року перебував у трудових відносинах з АТ ХК «Київміськбуд» на посаді директора ДП «Гаражне підприємство № 2» й трудова книжку знаходилася на зберіганні у АТ ХК «Київміськбуд» (а.с.88-89).

Отже, матеріалами справи доведено, що позивач з 15 січня 2007року, обіймаючи посаду директора у ТОВ «Парк Сервіс-7», одночасно з 12 жовтня 2006року по 10 березня 2009року на постійній основі перебував у трудових відносинах з іншим підприємством - АТ ХК «Київміськбуд», де і з находилася його трудова книжка (а.с.88-91).

Зазначені обставини виключають юридичну можливість перебування трудової книжки позивача до 10 березня 2009 року.

Однак, докази передачі ОСОБА_2 трудової книжки після звільнення з АТ ХК «Київміськбуд», на зберігання до очолюваного ним ТОВ «Парк Сервіс-7», у справі відсутні.

Згідно даних акту № 24 від 11.10.2013 року, складеного посадовими особами підприємства, трудової книжки ОСОБА_2 після його звільнення у ТОВ «Парк Сервіс-7 не виявлено.

Отже, позивачем не долучено до справи докази на підтвердження вчинення ним дій щодо передачі на зберігання його трудової книжки як при працевлаштуванні на роботу в ТОВ "Парк Сервіс-7" у січні 2007 року так і після отримання її у березні 2009 року у холдинговій компанії (а.с. 68-71).

Отже, ОСОБА_2 не довів факту передачі трудової книжки на зберігання до очолюваного ним товариства, за отриманням поштового відправлення, в якому відповідач, окрім іншого, запропонував надати трудову книжку для належного оформлення, не з`явився й у період після звільнення, з жовтня 2013 року будь-яких дій, спрямованих на поновлення прав, у випадку їх порушення, ОСОБА_2 не вчиняв, а лише у лютому 2017 року звернувся у суд з відповідним позовом (а.с.68-71).

Зазначені обставини та матеріали справи, у їх сукупності, свідчать про відсутність правових підстав для висновків про вину ТОВ «Парк Сервіс-7» у невидачі позивачу трудової книжки після припинення з ним трудових відносин.

В зазначеній частині вимог суд послався про звернення позивача у суд з позовом за спливом строку давності.

Разом з тим, застосування судом строку давності можливо у випадку наявності правових підстав до задоволення позову, проте стороною спору пропущено такий строк без поважних причин.

Матеріалами справи встановлено, що заявлений по справі позов про зобов`язання видати трудову книжку та стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки є недоведеним, необґрунтованим, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити саме з цих підстав, а не у зв`язку зі сплином строку звернення, передбаченого положеннями ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про внесення у судове рішення змін у частині правового обґрунтування. У решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року

Суддя-доповідач:

Судді: