КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 757/4692/20 Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
У Х В А Л А

09 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Іванової І.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про стягнення моральної, матеріальної та майнової шкоди, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка всупереч вимог Закону України «Про судовий збір» не була оплачена судовим збором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали.

Згідно повідомленням про вручення поштового відправлення копія ухвали апелянту була вручена 20 серпня 2020 року.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду, 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву, в якій просить звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з тяжким матеріальним станом, на підтвердження чого подав копії ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року та Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, якими звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. ОСОБА_1 також зазначив, що згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом при розгляді іншої справи, не підлягають повторному доведенню та є обов`язковими до виконання судом. Крім того вказує, що судовий збір не підлягає сплаті в силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, з наведеною позицією апелянта стосовно сплати судового збору апеляційний суд погодитися не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вбачається, що вимога сплати збору цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішенні від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підставі яких апеляційним судом може бути прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, твердження позивача про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ухвал інших судів не є беззаперечним доказом неможливості сплати судового збору ОСОБА_1 на день звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки питання про звільнення особи від сплати судового збору вирішується судом у кожній окремій справі за наявності належних та допустимих доказів, якими підтверджується скрутне матеріальне становище особи, яка звернулася за захистом свого порушеного права.

Більш того, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. 7 ст. 82 ЦПК України).

Не може погодитися апеляційний суд й з посиланнями апелянта на положення п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» як на підставу звільнення його від сплати судового збору.

Так, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду залежно від того, здійснюються такі дії юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) чи фізичною особою.

Положення зазначеної норми застосовуються при поданні апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 915/955/15-ц).

Таким чином, станом на 09 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, що є підставою для повернення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 185, 356 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Разом з тим, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до апеляційного суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотанняОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про стягнення моральної, матеріальної та майнової шкоди вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя І.В. Іванова