П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року місто Київ

справа № 761/15856/19

провадження №22-ц/824/9138/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 4 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Макаренко І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він з квітня 2014 року працює у Національному банку України на посаді директора Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України. Розмір доходів позивача становить (заробітна плата, надбавки,премії) за останні шість місяців до подачі позову (вересень 2018 року- лютий 2019 року) становить в середньому 108 398,94 грн. на місяць. Роботодавець позивача перераховує на користь відповідача 1/4 частку доходу позивача, що в середньому складає більше ніж 20 000 грн. на місяць, що, в свою чергу, навіть перевищує максимальний розмір аліментів на дитину відповідного віку (від 6 до 18 років) за законом.

На думку позивача, при видачі судового наказу судом було допущено порушення ст.ст. 181-183 СК України та не було взято до уваги максимальний розмір аліментів, наявність у позивача інших дітей, його матеріальне становище, добровільне виконання позивачем свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та дитини.

При поданні ОСОБА_2 заяви про видачу судового наказу, не були вказані всі обставини, які мали б бути враховані судом. А саме, той факт, що позивач весь час з моменту розірвання шлюбу бере участь в утриманні їх спільної з відповідачем дитини, її вихованні, фізичному, культурному та психологічному розвитку в міру своїх фізичних та матеріальних можливостей. Крім того, з 6 червня 2014 року позивач перебуває у шлюбі, від шлюбу має малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, на утриманні позивача перебуває дружина ОСОБА_4 , яка не працює, її неповнолітній син від першого шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їх спільна донька.

З моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_2 до отримання судового наказу він щомісячно сплачував аліменти на картковий рахунок відповідача, а також купував речі та іграшки, що підтверджується квитанціями. Відповідач же не завжди надавав змогу позивачу вільно спілкуватися з донькою.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 у 2018 році становить 16 335,15 грн., на її утриманні немає інших осіб, тому, вважає, що відповідач також має змогу виконувати свій обов`язок щодо утримання спільної доньки та витрачати 1/2 частини свого заробітку, що складає приблизно 8 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 4 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зменшити з дня набрання рішенням законної сили розмір аліментів, що стягується на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м.Києва від 26 вересня 2018 року у справ №761/34175/18, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_6 , щомісячно з 1/4 частини до 1/8 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та припустився надмірного формалізму.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясувати чи змінилось матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів , вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилось його матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Зважаючи на обставини викладені в позовній заяві, зменшення розміру аліментів, що мають бути стягнуті з позивача на утримання їх спільної з ОСОБА_2 доньки не порушить права дитини, а навіть зменшена сума аліментів буде близькою до максимального розміру та достатньою для забезпечення достойного рівня життя та розвитку дитини.

Зменшення розміру аліментів, що стягуються в позивача в примусовому порядку за рішенням суду, дадуть змогу позивачу добровільно брати участь в утриманні доньки при особистому спілкуванні, що позитивно вплине на розвиток дитини та її становлення в суспільстві як особистості.

Заявлений ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), перевищує максимальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, за своєю суттю вже не є способом забезпечення гідного рівня розвитку та утримання дитини, а фактично джерелом збагачення для відповідачки ОСОБА_2 , хоча остання має змогу виконувати свій обов`язок щодо утримання спільної дитини та витрачати до 1/2 частини свого заробітку.

Він змушений відмовляти доньці в проханнях щодо придбання коштовних подарунків на свята та зніяковіло пояснювати, що тепер всі кошти на її утримання отримує та розпоряджається мати. Дана ситуація негативно впливає на його відносини з донькою та призводить до непорозумінь та віддаляє доньку від нього.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 26 вересня 2018 року Шевченківським районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах судової справи №761/34175/18. Відповідно до такого судового наказу суд наказав стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 5 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Судовий наказ набрав законної сили.

20 грудня 2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Борисюком Романом Анатолійовичем було відкрите виконавче провадження №57893961 на виконання судового наказу № 761/34175/18 від 26 вересня 2018 року.

З квітня 2014 року позивач працює у Національному банку України на посаді директора Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України. Розмір доходів позивача (заробітна плата, надбавки,премії) за останні шість місяців до подачі позову (вересень 2018- лютий 2019) становить в середньому 108 398,94 грн. на місяць

Крім малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у позивача наявна друга дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 1/4 частина заробітку є мінімальною часткою відрахувань з доходів одного з батьків на утримання неповнолітньої дитини, доказів на підтвердження того, що дружина позивача є непрацездатною, а також того, що на утримання позивача знаходяться інші особи окрім двох рідних дітей суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, згідно положень ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тим самим, у вказаній статті наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та інші обставини, які повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у тому самому розмірі і за тих обставин, які існували на момент визначення їх рівня, позивачем, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, що б давали суду підстави для зменшення визначених судовим рішенням аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 є друга дитина від другого шлюбу - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацююча дружина ОСОБА_4 та її дитина від першого шлюбу, син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зазначені обставини існували на день видачі судового наказу, і такі обставини, в розумінні ст.. 192 СК України, не дають можливості переглянути умови судового рішення щодо розміру аліментів.

Інших суттєвих обставин , які б настали після видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та вплинули на матеріальний стан платника аліментів, апелянт не зазначає та доказів на їх підтвердження не надає.

Наявність у дружини ОСОБА_1 дитини від першого шлюбу не може впливати на розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання його власної дитини, оскільки за законом обов`язок утримувати дітей несуть їх батьки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що сума аліментів, яку він сплачує на утримання доньки є занадто великою, є безпідставними, оскільки аліменти визначені судовим рішенням у частці, а тому сума аліментів залежить від доходу платника аліментів. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів, викладених у позовній заяві, яким суд дав вірну правову оцінку.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 4 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її підписання суддями та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус