18.08.2020 Справа № 363/1651/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Петранюк П.Д.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, автомобілю ОСОБА_2 , завдано шкоди, яку відшкодовано позивачем. Тому, посилаючись на право зворотної вимоги до відповідача, просить стягнути з останнього суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 84 665 грн. 24 коп., та судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та є відповідальним за завдані збитки. Відповідачу направлено регресну вимогу з пропозицією відшкодувати позивачу матеріальні збитки, однак він страхового відшкодування не сплатив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач в суді проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що до адміністративної відповідальності за правопорушення, наслідком якого сталося заподіяння матеріальної шкоди автомобілеві ОСОБА_2 , він не притягався та не був визнаний винним у його вчиненні, а відтак і не має нести відповідальність по відшкодуванню шкоди.

Крім того зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування», а тому позивач мав право задовольнити свої вимоги, шляхом звернення саме до страховика АТ «СК «АХА Страхування».

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 13 квітня 2017 року близько 09 год. 30 хв. в м. Києві, на проспекті С.Бандери, 12-а, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Хундай Санта Фе д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 16.5, 2.3.б Правил дорожнього руху України, після ввімкнення сигналу світлофору, що дозволяє рух, не дав змоги звершити рух через перехрестя іншому транспортному засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем КІА Спортейдж, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу правопорушення.

Цією постановою суд встановив, що у вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 діяв відповідно до Правил дорожнього руху України, а ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху з боку водія КІА Спортейдж, державний НОМЕР_2 , який рухався на заборонений червоний сигнал світлофора. Водій ОСОБА_2 у цій дорожній ситуації не міг і не повинен був розраховувати, що водій іншого автомобіля буде порушувати ПДР України.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року, постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_2 змінено. Із мотивувальної частини якої виключено висновок судді про порушення вимог ПДР України водієм автомобіля КІА Спортейдж, державний номер НОМЕР_2 .

03 березня 2017 року між позивачем та ТОВ «ТОВ «Хенкнль Баутехнік (Україна)» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу серії АМ №110528, предметом якого є страхування автомобіля Хундай Санта Фе д.н.з. НОМЕР_1 .

14 червня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт №UA004/L10/03, яким встановлено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати в розмірі 84 665 грн. 24 коп.

З платіжного доручення №5410 від 16 червня 2017 року вбачається, що ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" перерахувало ТОВ «Автоком Кузовний ремонт» страхове відшкодування в розмірі 84 665 грн. 24 коп.

07 березня 2017 року між відповідачем та АТ «СК «АХА Страхування» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №3287383, предметом якого є страхування автомобіля КІА Спортейдж, д.н.з. НОМЕР_2 .

26 жовтня 2018 року позивач звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про здійснення відшкодування страхової виплати в розмірі 84 665 грн. 24 коп.

Листом АТ «СК «АХА Страхування» №939-18/ЦВ від 23 листопада 2016 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку зі спливом річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди встановленого для подання заяви про виплату страхового відшкодування.

14 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із претензією щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 84 665 грн. 24 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 3,22,28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 13 квітня 2017 року дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої заподіяно пошкодження автомобілю ОСОБА_2 не притягався та протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не складався.

Рішення суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не ухвалювалося.

Відтак, підстав вважати, що відповідач є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої стало заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_2 , у суду не має.

А тому, підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню заподіяної шкоди, як про це просить позивач, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичнм розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц).

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин порушених прав позивача, які б підлягали захистові, судом у цій справі не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Суддя