Справа № 161/6585/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/821/20 Категорія: 36 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 . поданою від його імені представником ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

19 травня 2016 року Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що надає послуги по теплопостачанню квартири АДРЕСА_1 , у якій проживають відповідачі, але своїх обов`язків по оплаті коштів за надані послуги не виконують, у результаті чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню із застосуванням вимог ст.625 ЦК України щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних.

З урахуванням наведеного, уточнивши позовні вимоги (а.с.44-45) позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню за період з березня 2013 року по лютий 2016 року у розмірі 9759,11 грн., з яких 5951,47 грн. - заборгованість за опалення, 1561,34 грн. - заборгованість за гарячу воду, 2012,93 грн. - нарахований індекс інфляції, 233,37 грн. - 3% річних, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 7512,81 грн. заборгованості за надані послуги по теплопостачанню, 2012,93 грн. інфляційних нарахувань, 233,37 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості та 1256,20 грн. судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові до ОСОБА_4 ..

У відзивах на апеляційну скаргу, як позивач Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», так і представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_6 відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, відповідачі у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині часткового задоволення позову до ОСОБА_4 та в частині відмови у позові до ОСОБА_2 скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи кошти лише із відповідача ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що саме з ним позивачем було укладено договір про надання послуг по теплопостачанню спірної квартири. Відмовляючи у стягненні коштів із відповідача ОСОБА_2 , суд виходив із того, що вона після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 з лютого 2013 року у спірній квартирі не проживає, а з дітьми проживає у квартирі своєї сестри. Відмовляючи у стягненні коштів із відповідача ОСОБА_6 , суд виходив із того, що вона у спірній квартирі не проживала, а тому не являється споживачем наданих позивачем послуг.

Проте, до таких висновків щодо відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2 суд дійшов помилково, без повного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ч.2 ст.19). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3 ст.20).

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 являється власністю відповідачів ОСОБА_2 на підставі договору про пайову участь у будівництві житла.

Зазначена обставина також встановлена судовим рішенням від 24.12.2013, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на 1/2 частку цієї квартири.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Позивачем надаються послуги по теплопостачанню указаної квартири на підставі укладеного 17.12.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що власники квартири не виконують свої обов`язки щодо оплати коштів за отримані послуги по теплопостачанню, у зв`язку із чим наявна заборгованість (а.с.45).

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У запереченнях на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_2 зроблено заяву про застосування позовної давності (а.с.29-30).

З урахуванням наведеного, дати звернення позивача із даним позовом - травень 2016 року, наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості (а.с.45), до стягнення із відповідачів ОСОБА_7 у рівних частках підлягає заборгованість за послуги по теплопостачанню за період не з березня 2013 року, а з травня 2013 року по лютий 2016 року у розмірі 9305,60 грн., з яких 5500,26 грн. - заборгованість за опалення, 1561,34 грн. - заборгованість по гарячій воді, 2012,48 грн. - інфляційні втрати, 231,52 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1256,20 грн. також підлягають стягненню із цих відповідачів у рівних частках.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_4 на відсутність підстав для стягнення із нього заборгованості з тих підстав, що він у квартирі не проживає, а також на аналогічні посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу - відхиляються апеляційним судом, оскільки закон не пов`язує виконання зобов`язань власника щодо проведення обов`язкових платежів, пов`язаних із майном із необхідністю проживання у цьому майні.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення заборгованості лише із відповідача ОСОБА_4 та відсутності підстав для стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_2 зроблені без належного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цих частинах і ухвалення нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 942,15 грн..

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_6 відповідають встановленим обставинам справи та наявним у справі доказам, у зв`язку із чим рішення суду у зазначеній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану від його імені представником ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року в частині часткового задоволення позову до ОСОБА_4 та в частині відмови у позові до ОСОБА_2 скасувати і ухвалити у цих частинах нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» з кожного по 3530 (три тисячі п`ятсот тридцять) грн. 80 коп. заборгованості за надані послуги по теплопостачанню, по 1006 (одній тисячі шість) грн. 24 коп. інфляційних нарахувань, по 115 (сто п`ятнадцять) грн. 76 коп. - 3% річних від простроченої суми заборгованості та по 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 10 коп. судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові до ОСОБА_6 - залишити без змін.

Стягнути з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на користь ОСОБА_4 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 15 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді