КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8775/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановленого суддею Козловим Р.Ю. 16 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Києво - Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області в особі старшого державного виконавця Пацуріної О.В., про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення,

У С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-589/11 від 10 січня 2011 року на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши їх розмір на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом перерахування коштів безпосередньо на банківський рахунок ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . Крім того, позивач просив суд зобов`язати відповідачку надати реквізити банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 , до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для контрою сплати аліментів. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва було розірвано. За час перебування у шлюбі, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2011 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження, оскільки між сторонами існувала усна домовленість щодо сплати аліментів позивачем, які позивач до цього часу сплачував добровільно. Однак відповідачка 24 грудня 2018 року отримала виконавчий лист та 14 січня 2019 року пред`явила його до примусового виконання, у зв`язку з чим Києво-Святошинським районним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження № 58086259. При цьому, вказує позивач, оскільки йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження у нього утворилась заборгованість у розмірі 116 442, 34 грн. На момент звернення до суду з позовом у позивача змінився сімейний стан, а саме: 05 жовтня 2013 року позивач одружився з ОСОБА_4 , на утриманні якої був її син ОСОБА_5 зі статусом - дитина без батька. Крім того, за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 у позивача з останньою народилися два сини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилаючись вказані обставини та зміну сімейного стану, позивач просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Києво - Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області в особі старшого державного виконавця Пацуріної О.В., про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2011 року у справі № 2-589/11 та постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину, а саме на їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 768, 40 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині, мотивуючи тим, що висновок суду є необґрунтованим, оскаржуване рішення порушує норми матеріального та процесуального права, зокрема, зазначила, що її не було повідомлено про судовий розгляд в установленому законом порядку, також судом не було прийнято до уваги, що позивач має достатній матеріальний стан, щоб утримувати усіх своїх дітей, не взято до уваги стан здоров`я, матеріальне становище та потреби дитини, на користь якої стягуються аліменти.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

10 січня 2011 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2-589/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину, а саме на їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2010 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Як було встановлено судом у вищевказаній справі, 14 січня 2019 року відповідачка пред`явила рішення до примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, після чого державним виконавцем відділу відкрито виконавче провадження № 58086259.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, за позивачем утворилась заборгованість у розмірі 116 442, 34 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що у нього змінилося сімейне становище, а саме: 05 жовтня 2013 року він одружився з ОСОБА_4 , на утриманні якої був її син ОСОБА_5 зі статусом - дитина без батька. Крім того, за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , у позивача з останньою народилися діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач довів свої вимоги про зменшення розміру аліментів, зокрема, у зв`язку з одруженням, народженням та перебуванням на його утриманні ще двох малолітніх дітей.

Як вбачається з характеристика від 29.03.2019 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 38), позивач працює на посаді спеціаліста з державної реєстрації Гореницької сільської ради. Також є депутатом 6 виборчого округу, має дохід, на що посилається відповідач. Однак, відповідно до вимог закону аліменти стягуються із усіх видів доходів, а тому колегія суддів вважає, що та обставина, що позивач має певний дохід не може впливати на зменшення розміру аліментів, що з нього стягуються, так як всі неповнолітні діти позивача будуть мати право на отримання по 1/6 частині від усіх видів доходів позивача .

З метою дотримання рівності прав всіх неповнолітніх дітей позивача за даним позовом, а також враховуючи зміни у сімейному стані позивача суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зменшення розміру аліментів на утриманнясина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав відповідача судом першої інстанції, а саме постановлення рішення за її відсутності, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення, то колегія суддів не погоджується з такими вимогами апелянта із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач була обізнана із матеріалами справи та користувалася своїми процесуальними правами.

4 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 повідомила Печерський суд м.Києва, що вона хворіє та не може зявитися до суду 5.12.2019 року.

Ухвалою від 5 грудня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду на 28 грудня 2019 року.

5.12.2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

28 грудня 2019 року апелянт до суду не з'явилася, розгляд справи перенесено на 16 січня 2020 року, про що ОСОБА_1 була направлена судова повістка та повідомлення на сайті.

13 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відповідь на відзив .

16 січня 2020 року судом постановлено рішення за відсутності відповідача, однак, колегія суддів вважає, що відповідач була повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи, про що свідчать усі процесуальні документи та письмові докази, які нею були пред`явлені до суду, а тому її процесуальні права не були порушені.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва, постановленого суддею Козловим Р.Ю. 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 серпня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: