Справа № 444/1338/19 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/3311/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Ясиновського Р.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки 20 719,31 грн. кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.08.2011 р. відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, умов укладеного договору належним чином не виконала, у зв`язку з цим утворилася заборгованість, яка станом на 24.04.2019 року становить 20719,31 грн., і яка складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 877,03 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 15129,46 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3250,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 962,82 грн. штрафу (процентна складова).

Позивач також посилався на те, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомилась та погодилась із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2019 року оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідачем 23.08.2011 року підписана анкета-заява на підставі якої вона приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи відповідачем не надано. Стверджує, що відповідачу на кредитну карту НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який надалі було збільшено до 2000 грн. Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, в якій зазначені всі операції із зняття грошових коштів та погашення заборгованості, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Скаржник вважає, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Звертає увагу на те, що не може бути взята до уваги судом позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки така позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. Стверджує, що матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має всі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки. Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишак О.В. подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких зазначив, що випискою по рахунку та розрахунком заборгованості стверджується використання боржником суми кредитного ліміту, щодо якої банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості, в тому числі за простроченим тілом кредиту, що не повернуто банку у строки, визначені договором. Посилається на те, що судом першої інстанції не присуджено в користь банку заборгованості за фактично використаним кредитним лімітом, зокрема, тією частиною тіла кредиту, строк сплати якого настав на дату подання позову до суду (заборгованість за простроченим тілом кредиту), а така сума дійсно використана боржником, що стверджується випискою по карті, розрахунком заборгованості за договором. Стверджує, що факт отримання кредитних карт, строку дії таких підтверджується прінт-скрінами робочих сторінок програмного комплексу банку, що додаються (на 2-х аркушах) з яких встановлено, що остання за договором карта № НОМЕР_2 зі строком дії 08/18 отримана позичальником об 11 год. 17 хв. 17.03.2015 року. Також звертає увагу на те, що не може застосовуватись до спірних правовідносин Постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/1807/19, оскільки зазначені в ній обставини не є тотожними обставинам у цій справі, оскільки, як стверджується матеріалами цієї справи 23.08.2011 року боржник особисто підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, за якою сторонами письмово погоджено всі істотні умови кредитного договору, зокрема ті, щодо яких заявлено позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового засідання (арк. спр. 96), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини справи.

Відповідно до підписаної між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 анкети-заяви б/н від 23.08.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (арк. спр. 21).

В анкеті-заяві б/н від 23.08.2011 року ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (арк. спр. 21 зворот).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (арк. спр. 22, 23-37).

Судом встановлено, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (арк. спр. 31).

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Кредитний ліміт банком неодноразово переглядався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (арк. спр. 70).

Із зазначеної довідки встановлено, що використання коштів за карткою № НОМЕР_2 розпочалося із 11.03.2016 року і в цей день банком спочатку збільшено кредитний ліміт на суму 1000 грн., а потім на суму 2000 грн. Надалі банком самостійно відбувалося зниження та збільшення кредитного ліміту, що давало можливість ОСОБА_1 проводити видаткові операції в межах встановлених лімітів.

В той же час, ОСОБА_1 фактично скористалася лімітом кредитування, про що свідчить розрахунок суми заборгованості за договором №б/н від 23.08.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 24.04.2019 року ( арк. спр. 19-20).

Фактичне виконання даних умов договору також стверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку ОСОБА_1 (акр. спр. 68-69).

Як підтверджується прінт-скріном робочої сторінки програмного комплексу банку, за яким ведеться облік відкритих карткових рахунків по картці Універсальна 55 днів, то цій картці присвоєно референс договору № SAMDNWFC3 (арк. спр. 90).

Під цей референс договору позичальник ОСОБА_1 отримала в користування карту 573434 - строк дії картки 08/18 (арк. спр. 90, 71).

Додатково вказана обставина підтверджується й випискою по рахунку, за якою обліковується заборгованість в межах змінного ліміту кредитування за договором із урахуванням прихідних та видаткових операцій одночасно саме із зазначеної вище картки (акр. спр. 68-69).

Наданою банком довідкою підтверджується, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №б/н, за яким їй було надано 11.03.2016 року кредитну картку НОМЕР_2 зі строком дії - 08/18 (арк. спр. 71).

На підставі договору №б/н від 23.08.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , остання розпочала фактичне користування наданими банком коштами в межах встановленого кредитного ліміту саме на картку 573434 зі строком дії 08/18 і фактичне використання цієї картки відповідач здійснила 12.03.2016 року першою видатковою операцією на суму 1500 грн., що підтверджується випискою по рахунку за вказаною датою (арк. спр. 68).

Випискою по рахунку підтверджуються, що ОСОБА_1 також було здійснено ряд інших видаткових операцій, а залишок використаного кредитного ліміту, що залишився неповернутим банку склав 877,03 грн., що додатково стверджується й розрахунком заборгованості за договором, за яким зведені всі витрати та погашення.

Із зазначеного розрахунку та матеріалів справи встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24.04.2019 року становить 20719,31 грн., і яка складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 877,03 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 15129,46 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3250,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 962,82 грн. штрафу (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, суд першої інстанції, ураховуючи правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, дійшов висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

У цій справі суд першої інстанції також зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають матеріалам справи.

Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено з матеріалів справи, 23 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № НОМЕР_3 . Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, позивачем до суду апеляційної інстанції подано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана ОСОБА_1 і в якій зазначено, що з прикладами використання кредитних коштів, відповідач ознайомлена (арк. спр. 89).

Підписана ОСОБА_1 Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць 2,5%, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорювала умови кредитування та отримання нею встановленого банком розміру кредитного ліміту на кредитну картку НОМЕР_2 .

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач ОСОБА_1 , яка належним чином була повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй позивачем кредитними коштами.

АТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду з позовом, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року, яка станом на 24.04.2019 року становить 20719,31 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 877,03 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 15129,46 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3250,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 962,82 грн. штрафу (процентна складова).

Оскільки судом встановлено як використання позичальником запропонованого банком ліміту кредитування, так і часткове його погашення за карткою в межах договору до суми 877,03 грн., тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 877,03 грн.

Разом з тим, за результатами розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафів.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Із наданого банком розрахунку встановлено, що нарахування пені та штрафів передбачено за одне і теж порушення - прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Отже, у суду відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина, та 962,82 грн. - процентна складова.

Крім того, оскільки сторонами було погоджено умови кредитування щодо нарахування та сплати пені, апеляційний суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по пені та вважає, що такі вимоги необхідно задовольнити частково.

Так, банком передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення строків сплати суми кредиту та нараховано два види пені, а тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставним задоволення вимоги про стягнення одночасно двох видів пені за одне й теж порушення зобов`язання, та вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3250,00 грн. необхідно відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки нарахована АТ КБ «ПриватБанк» пеня за прострочене зобов`язання в сумі 15129,46 грн. є значною та неспівмірною із розміром збитків, апеляційний суд відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити її розмір до розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту, а саме, до 877,03 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення позову АТ «Приватбанк», а саме на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року в сумі 1754 грн. 06 коп., з яких: 877 грн. 03 коп. тіло кредиту, 877 грн. 03 коп. пеня.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 1921 грн. судового збору (арк. спр. 45), а за подання апеляційної скарги 2881,50 грн. (арк. спр. 72).

Розрахунок судового збору проводиться за умови часткового задоволення позову: 1754 грн. 06 коп. х 100 : 20719,31 грн. (ціна позову) = 8,47 %, що становить 162 грн. 71 коп. від суми судового збору 1921 грн., сплаченої позивачем до суду першої інстанції + 244 грн. 06 коп. (8,47 % від суми судового збору 2881 грн. 50 коп., який сплачено позивачем за подання апеляційної скарги).

Отже, всього з відповідача ОСОБА_2 в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 162,71 грн.+244,06 грн. = 406,77 грн. судових витрат.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 вересня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) 1754 (одну тисячу сімсот п`ятдесят чотири) грн. 06 коп. (з них: 877 (вісімсот сімдесят сім) грн. 03 коп. тіло кредиту, 877 (вісімсот сімдесят сім) грн. 03 коп. пеня) заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_4 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) судові витрати в розмірі 406 (чотириста шість) грн. 77 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.