Дата документу 14.09.2020 Справа № 333/7139/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7139/19
Провадження №22-ц/807/2523/20
Головуючий в 1-й інстанції Кулик В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 12 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору припиненим,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просила: визнати кредитний договір № 501143270, укладений між позивачем та АТ «Альфа банк», припиненим з 22.05.2019 року; зобов`язати відповідача прийняти від позивача по кредитному договору № 592197786 залишок по кредиту в сумі 4 685 грн. 55 коп. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 17.05.2019 року вона оформила кредит № НОМЕР_1 з АТ «Альфа банк». Згідно з умовами договору сума кредиту становила 35 250грн. 00 коп. Кредит було надано шляхом безготівкового перерахування коштів в розмірі 30 995 грн. 38 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_2 . На протязі 14 днів, а саме 22.05.2019 року вона подала до банку заяву про відмову від кредиту, нею було повернуто кредитну карту, якою вона не користувалась та умови кредиту. Кредитну карту працівником банку було розрізано в її присутності. Банк заяву позивача про відмову від кредиту від 22.05.2019 року не прийняв. Таким чином, відповідач, на думку позивача, грубо порушив вимоги закону та її права, як споживача фінансових послуг, через що вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору припиненим відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач у справі реалізувала своє право на відкликання згоди на укладання кредитного договору протягом 14 календарних днів з дня його укладання, при цьому банком були порушені її права споживача, щодо припинення дії договору.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 501143270, відповідно до умов якого останній було надано кредит готівкою в сумі 35 250 грн. 00 коп. на наступні цілі: 30 995 грн. 38 коп. на власні потреби, шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_3 ; 4 004 грн. 62 коп. шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_4 (погашення заборгованості за кредитним договором № 592197786 від 25.02.2018 року); оплати страхового платежу в розмірі 250 грн. 00 коп., згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків.

17.05.2019 року банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши на рахунок № НОМЕР_3 кредитні кошти в розмірі 30 995 грн. 38 коп. та 4 004 грн. 62 коп. на рахунок № НОМЕР_4 в якості погашення заборгованості за кредитним договором.

З заявою про припинення дії кредитного договору № 501143270 від 17.05.2019 року позивач звернулась до банку 30.05.2019 року, тобто вже після вчиненням банком умов договору.

Відповідно до поданої заяви від 30.05.2019 року позивач звернулася з заявою про «припинення дії договору», а не з заявою про «відмову від споживчого кредиту».

Рахунок № НОМЕР_4 було закрито після здійснення банком всіх дій відповідно до погоджених сторонами умов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивача до банку 30.05.2019 року, відповідач здійснив свої зобов`язання за договором, перерахувавши частину коштів для погашення заборгованості за іншим кредитним договором, при цьому позивач відповідно не повернув кошти, отримані внаслідок укладання кредитного договору, відповідно відсутні підстави для припинення кредитного договору. Рахунок № НОМЕР_4 було закрито після здійснення банком всіх дій відповідно до погоджених сторонами умов. А відтак кошти, що були направлені на рахунок через засоби АТ «Укрпошта» у зв`язку з закриттям рахунку були повернуті відправнику та станом на сьогодні кошти, що були надані позивачеві не були повернуті, в порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пункти 1 та 2 статті 15 вказаного Закону передбачає право споживача на відмову від договору про споживчий кредит і встановлює, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Письмове звернення ОСОБА_2 до позивача від 30 травня 2019 року слід вважати відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту у відповідності до Закону України "Про споживче кредитування".

Однак, ОСОБА_2 скориставшись своїм правом на відкликання своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту, не виконала припис п. 3 ст.15 цього Закону. Так, з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову повернути кредитодавцю кошти, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10 червня 2015 року по справі №6-449цс15, у випадку не спростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Банк виконав вимоги договору споживчого кредиту, перерахувавши кошти на рахунок відповідача. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти, одержані згідно з договором. Відповідач відкликавши згоду на укладення кредитного договору, в свою чергу не здійснив повернення грошових коштів та не сплатив нараховані відсотки, зазначені в кредитному договорі, тобто відповідач повинен був звернутися до процедури достроково повернення кредиту в повному об`ємі і внести необхідну суму на кредитний рахунок, однак не зробив цього, відповідно вимоги позову є безпідставними.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 14 вересня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков