ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4786/20 Справа № 206/6335/18 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення від обов`язку по сплаті аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення від обов`язку по сплаті аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними було розірвано відповідно до рішення суду 21.05.2013 року. На час ухвалення судового рішення було встановлено, що по спільній домовленості малолітній син залишається проживати з матір`ю. Але після винесення судового рішення про розірвання шлюбу син кожну половину місяця мешкав з ним, за його місцем проживання та реєстрації по АДРЕСА_1 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпро від 01.03.2013 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів здійснюється з 20.02.2013 року і до повноліття дитини.

Відповідно до виконавчого листа відкрито виконавче провадження та винесено відповідну постанову. Згідно довідки - розрахунку виданого державним виконавцем заборгованість за виконавчим листом становить 77695,14 грн.

Позивач зазначав, що його син з 2016 року постійно проживає з ним та саме він несе всі витрати щодо його утримання. Починаючи з 2013 по 2018 роки ним було витрачено на дитину 154680,56 грн.

Крім того, зазначав, що дитина сама не має бажання проживати з матір`ю. Просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів доходів, щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року; звільнити його від сплати заборгованості за аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року в розмірі 77695,14 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , які були стягнуті рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року.

У задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовлено.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2020 року вирішено питання стосовно судових витрат.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції в ході розгляду справи було встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Виконавчий лист пред`явлено до виконання та 18.05.2013 року відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с.14).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_1 сукупний розмір заборгованості станом на серпень 2018 року становить 77695,14 грн. (а.с.15).

27.06.2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.06.2014 року (а.с.70).

Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2019 року, яке набрало чинності з 22 жовтня 2019 року, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.104-109).

Позивач зазначив, що починаючи з 2016 року частково, а з 2018 року постійно неповнолітній ОСОБА_3 мешкає з ним за адресою його мешкання, всі витрати з його утримання він несе самостійно. Зазначені обставини підтверджені показами свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 допитаних в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звільнення позивача від сплати аліментів місцевий суд виходив з їх доведеності та обгрунтованості. Враховував, що за рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено місце проживання неповнолітньої дитини з батьком та за його місцем мешкання, що саме батько несе витрати щодо утримання дитини. Тому, дійшов обгрунтованого висновку, що продовження стягнення аліментів з позивача на користь відповідача є безпідставними. Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині звільнення від сплати аліментів, суд першої інстанції не визначив конкретний час з якого обов`язок батька щодо сплати аліментів повинен припинити своє існування, що порушенням норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача з 22.10.2019 року припинив існувати обов`язок зі сплати аліментів на користь відповідачки, тому, апеляційний суд вважає, що підлягає припиненню стягнення аліментів, які були стягнуті рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , саме з 22 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог щодо звільнення позивача від сплати аліментів підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині скасуванню, з підстав не визначення часу з якого припиняється обов`язок батька щодо сплати аліментів та ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення.

Однак, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Положення ч.2 ст.197 СК України не є нормою матеріального права, яка дає право на звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в цій справі, адже заборгованість, яка має місце, не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення. Вона виникла внаслідок самостійних дій позивача щодо виховання, розвитку та утримання дитини, що підтверджено рішенням суду, та не заперечується самим позивачем.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч вимогам ст.82 ЦПК України позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав звільнення його від сплати заборгованості за аліментами не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в частині звільнення від обов`язку по сплаті аліментів з ухвалення нового судового рішення у цій частині.

У іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року - скасувати в частині звільнення від обов`язку по сплаті аліментів та ухвалити нове.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 22 жовтня 2019 року, які були стягнуті рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2013 року.

У іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко