Номер провадження: 22-ц/813/6748/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суд у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

у порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року (одноособово суддя Плавич І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

30.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7 000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано наступним.

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно сплачував на утримання дитини і позивачки по 6 000 гривень щомісячно.

Посилаючись на те, що існує загроза поставлення дитини у більш гірше матеріальне становище через те, що відповідач спекулює розміром сум, які сплачує на утримання дитини, позивачка просила позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у позові про стягнення аліментів щомісячно у розмірі 6 000 гривень, погодився на стягнення аліментів щомісячно у розмірі 2 000 гривень. В заяві від 18.03.2020 року відповідач зазначив, що визнає позов частково у розмірі 1 500 гривень.

Сторони не приймали участі у судовому засіданні 18.03.2020 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року позов задоволено частково, суд стягнув зі ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 гривень щомісячно з 30.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того, з відповідача на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 219,54 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивачка ОСОБА_1 не погодилась із рішенням суду від 18.03.2020 року і подала апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

В порядку ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а аліменти призначити виходячи з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року витребувано інформацію від ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунках, що відкриті на ім`я ОСОБА_2 , з моменту відкриття рахунків і по день виконання ухвали суду із зазначенням залишку. Станом на 18.03.2020 року відповіді на ухвалу суду не надійшло і суд не маючи повної та достовірної інформації щодо матеріального становища відповідача, розглянув справу по суті та ухвалив рішення.

06.04.2020 року, зважаючи на епідеміологічну ситуацію в країні, позивачка електронною поштою відправила клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, яке отримане канцелярією суду, але не було передано судді. Розгляд справи був призначений на 18.03.2020 року і секретар суду надала інформацію що дата наступного судового засідання відкрита, про що сторін буде повідомлено пізніше, тому сторона позивача надає клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Зважаючи на впровадження карантину на території України з березня 2020 року та на заборону масового скупчення людей, виходячи з вимог ст. 367 ЦПК України, клопотання відправлено електронною поштою, а не подано особисто до канцелярії суду. Причини з яких документи не були переданні суді об`єктивно не залежали від сторони позивача та є невідомими.

ПАТ КБ «Приватбанк» надав банківські виписки, з яких вбачається отримання відповідачем заробітної плати в якості моряка у період з 2013 по 2019 рік і дійсність вказаного доказу відповідачем не заперечувалася. 30.08.2019 року, тобто на час звернення до суду, ОСОБА_2 фактично працював на суднах іноземних судновласників.

На час нібито реального працевлаштування відповідача у ТОВ «ДЦ Україна» йому було достеменно відомо про розгляд у суді позову до нього про стягнення аліментів у розмірі 7 000 гривень, виходячи з його фактичного заробітку, як моряка. Тому працевлаштування відповідача у ТОВ «ДЦ Україна» на посаду продавця-консультанта здійснено навмисно задля того, щоб зменшити розмір аліментів. На користь цього свідчить те, що відповідач не оскаржував рішення суду по справі №521/14387/19 про стягнення аліментів на матір дитини в розмірі 2 000 гривень. При зарплаті у ТОВ «ДЦ Україна» 3 399 гривень відповідач фактично погоджується сплачувати більшу суму 4 000 гривень на дитину та матір дитини.

Робота моряка є періодичною, відповідач повернувся з останнього рейсу під час розгляду справи в суді 1 інстанції і ще не пішов у черговий рейс. Про періодичність роботи моряка та високий заробіток, як моряка з 2013 року свідчать виписки з ПАТ КБ «Приватбанк», де за 2019 рік його зарплата вказана на рівні 1600+ доларів США, еквівалент 43 520 грн. на місяць під час рейсу. Відповідно до листа Морської адміністрації відповідач ОСОБА_5 має посвідчення особи моряка з терміном дії до 19.10.2022 року. Суд не в повній мірі виконав положення ст. 182 СК України і не врахував факт роботи відповідача моряком та отримання заробітної плати в іноземній валюті, що підтверджується виписками по рахункам в банку.

Ураховуючи, що відповідач сплачував добровільно щомісячно по 6 000 гривень, призначення 2 000 гривень ставить дитину у гірше становище, аніж було на момент перерахування відповідачем аліментів у добровільному порядку, що суперечить нормам Конвенції про права дитини. Заявлений до стягнення розмір аліментів відповідає вимогам закону та в першу чергу вираховується, виходячи з доходів відповідача.

(узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи)

У відзиві на скаргу ОСОБА_2 зазначив:

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи фінансову можливість відповідача на теперішній час, відповідно до доданих документів щодо працевлаштування та розміру заробітної плати, таку суму, яку просить апелянт, відповідач не отримує в якості заробітної плати щомісячно, вона виходить за межі його щомісячних фінансових можливостей. Хибною є думка позивачки, що на даний час відповідач перебуває у черговій відпустці між рейсами і до теперішнього часу отримує велику заробітну плату. Підтвердженням того, що відповідач не продовжував раніше укладений договір щодо виходу у море є довідка, видана підприємством, в якій вказано що договір не продовжувався, а раніше укладений закінчив свою дію 16.07.2019 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с.19).

Відповідач має посвідчення особи моряка з терміном дії до 19.10.2022 року (а.с.43).

З 21.10.2019 року відповідач працевлаштований у ТОВ «ДЦ Україна» продавцем-консультантом магазину і отримує заробітну плату на картковий рахунок в установі банка (а.с.53-60, 69,70).

За період з 01.08.2019 року по 30.11.2019 року витрати відповідача по банківській картці АК КБ «ПриватБанк» становили 2 836,06 гривень, а надходження 104,47 гривень, в період з 01.11.2019 року по 18.02.2020 року витрати становили 81 196,86 гривень, а надходження 66 804 гривень (а.с.73-85).

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7 000 гривень щомісячно (а.с.2-4).

Судом апеляційної інстанції досліджені нові докази.

До апеляційної скарги додано витяг з карткового рахунку відповідача ОСОБА_2 у доларах США в АТ КБ «ПриватБанк», наданий банком на запит суду, з якого вбачається, що у період з серпня 2013 року і до липня 2019 року на рахунок відповідача надходили кошти в іноземній валюті (російські рублі, долари США, євро тощо), всього витрат по картці 24 324,81, на начало періоду надходження становили 13 243,89, а витрати 13 228,74 (а.с.100-117, 117).

До відзиву на скаргу відповідач надав письмові докази: довідку про те, що ОСОБА_2 з 21.10.2019 року працює у ТОВ «ДЦ Україна» продавцем-консультантом; довідку ТОВ «Уніпрайм», що з грудня 2018 року по липень 2019 року відповідач перебував у рейсі на посаді матроса 1 класу при посередництві ТОВ «Уніпрайм», на теперішній час ТОВ «Уніпрайм» не планує надання відповідачу посередницьких послуг; довідку про доходи у ТОВ «ДЦ Україна», з якої вбачається, що у період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року відповідач отримав заробітну плату у розмірі 30 490,68 гривень (а.с.137-139).

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення аліментів частково у розмірі 2 000 гривень щомісячно на утримання дитини 2018 року народження виходив з матеріального становища відповідача, а також з того, що з незалежних від відповідача обставин останній не може працювати моряком і надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі (а.с.90-93).

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( ст. 181 ч.ч.1,2,3 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 , відповідач визнав себе батьком дитини.

Відповідач зазначав, що з 2013 року і до недавнього працював матросом, його робота була не постійною, а періодичною (сезонною). У липні 2019 року у відповідача припинився контракт і станом на вересень 2019 року він шукав іншу роботу (а.с.35,35).

В період з серпня 2013 року і до липня 2019 року на рахунок відповідача у доларах США в АТ КБ «ПриватБанк» надходили кошти в іноземній валюті (російські рублі, долари США, євро тощо), всього витрат по картці 24 324,81, на начало періоду надходження становили 13 243,89, а витрати 13 228,74.

У жовтні 2019 року відповідач працевлаштувався у ТОВ «ДЦ Україна» продавцем-консультантом у магазині. В період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року відповідач отримав заробітну плату у розмірі 30 490,68 гривень.

За період з 01.08.2019 року по 30.11.2019 року витрати відповідача по банківській картці АК КБ «ПриватБанк» становили 2 836,06 гривень, а надходження 104,47 гривень, в період з 01.11.2019 року по 18.02.2020 року витрати становили 81 196,86 гривень, а надходження 66 804 гривень.

Відповідач у відзиві на позов і апеляційну скаргу зазначав, що з 2013 року по липень 2019 року працював матросом за контрактами і отримував в цей період заробітну плату в іноземній валюті. Розмір аліментів, стягнутий судом перевищує 50% розміру його заробітної плати, яку він отримує зараз, однак він погоджується сплачувати вказану суму, оскільки іншої сім`ї й інших дітей не має. До недавнього ним добровільно сплачувались аліменти на дитину і матір дитини по 6 000 гривень щомісячно, навіть коли він не перебував у рейсах. Кошти брались з власних заощаджень, однак не теперішний час таких можливостей він не має, а, зважаючи на пандемію у світі, невідомо коли він знайде роботу матросом і буде отримувати зарплату для сплати аліментів у розмірі, про який просить позивачка (а.с.34,35, 133-139).

Згідно із Законом «Про Державний бюджет на 2020 рік» (ст. 7), з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1 779 гривень, відповідно мінімальний розмір аліментів одного з батьків на дитину віком до 6 років - 889,50 гривень (1 779х0,5).

Розмір аліментів, визначений судом (2 000 гривень) перевищує прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років і мінімальний розмір аліментів на дитину віком від до 6 років.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення аліментів на дитину у розмірі 2 000 гривень щомісячно.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивачки у скарзі про те, що: ПАТ КБ «Приватбанк» надав банківські виписки, з яких вбачається отримання відповідачем заробітної плати в якості моряка у період з 2013 по 2019 рік; 30.08.2019 року, на час подачі позову ОСОБА_2 фактично працював на суднах іноземних судновласників; працевлаштування відповідача у ТОВ «ДЦ Україна» продавцем-консультантом здійснено навмисно задля того, щоб зменшити розмір аліментів; відповідач не оскаржував рішення суду про стягнення аліментів на матір дитини в розмірі 2 000 гривень і при зарплаті у розмірі 3 399 гривень відповідач фактично погоджується сплачувати 4 000 гривень на дитину та матір дитини; відповідач повернувся з останнього рейсу під час розгляду справи в суді 1 інстанції та ще не пішов у черговий рейс, а про періодичність роботи моряка та високий заробіток, як моряка з 2013 року свідчать виписки з ПАТ КБ «Приватбанк»; відповідач ОСОБА_5 має посвідчення особи моряка з терміном дії до 19.10.2022 року і суд не врахував факт роботи відповідача моряком та отримання ним заробітної плати в іноземній валюті; відповідач сплачував добровільно щомісячно по 6 000 гривень, а призначення аліментів у розмірі 2 000 гривень ставить дитину у гірше становище, аніж яке було на момент сплати відповідачем аліментів у добровільному порядку, що суперечить нормам Конвенції про права дитини, - до уваги не приймаються.

Факт того, що відповідач має посвідчення моряка і в період з 2013 року по липень 2019 року працював за контрактами, як моряк, визнається відповідачем і підтверджується належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працював матросом за контрактом з грудня 2018 року по липень 2019 року, доказів того, що відповідач працював моряком після липня 2019 року, матеріали справи не містять.

Відповідач визнав, що у 2018-2019 роках добровільно сплачував позивачці на утримання дитини і на її утримання, на кожного, щомісячно по 6 000 гривень, зазначаючи, що вказані кошти сплачувались за рахунок заощаджень у попередні роки.

У жовтні 2019 року відповідач працевлаштований до ТОВ «ДЦ Україна» продавцем-консультантом, де в період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року отримав заробітну плату у розмірі 30 490,68 гривень, що не спростовано позивачкою.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1 779 гривень, тоді як відповідача зобов`язано сплачувати по 2 000 гривень щомісячно, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, а також мінімальний гарантований розмір аліментів - 889,50 гривень (1 779х0,5).

Матеріали справи не містять і позивачка не довела, що витрати відповідача, з врахуванням того, що протягом 2018-2019 років він щомісячно у добровільному порядку сплачував позивачці на її утримання і на утримання дитини, кожному, по 6 000 гривень (визнано позивачкою, а.с.2,3), суттєво перевищували його заробіток (дохід), зважаючи на те, що джерелом доходів відповідача у цей період були саме доходи від роботи за контрактом матросом на суднах іноземних компаній і підтверджені належними доказами.

Визначений судом розмір аліментів на дитину до 6 років у розмірі 2 000 гривень щомісячно, з врахуванням конкретних обставин справи, узгоджується з вимогами ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, оскільки забезпечує необхідний рівень життя дитині і перевищує мінімальний прожитковий розмір аліментів на одну дитину до 6 років, встановлений законом.

Зважаючи на обставини справи і доводи сторін, надані позивачкою до скарги витяги ПАТ КБ «Приватбанк» по валютному рахунку відповідача не спростовують висновків суду про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини щомісячно у розмірі 2 000 гривень.

Доводи та аргументи відповідача у відзиві на скаргу про неспроможність сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 7 000 гривень, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для залишення скарги без задоволення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000 гривень і відсутні підстави для стягнення аліментів щомісячно у розмірі 7 000 гривень.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині стягнення аліментів з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду в частині без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Резолютивна частина рішення суду від 18.03.2020 року зазначає про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 219,54 гривень, тоді як в мотивувальні частині йдеться про стягнення 164,60 гривень судового збору (а.с.92).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2019 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб) становив 768, 40 гривень.

Тому, з відповідача на користь держави, за розгляд справи в суді першої інстанції, підлягає стягненню мінімальний розмір судового збору 768, 40 гривень.

Позивачка, апеляційна скарга якої залишається без задоволення судом апеляційної інстанції, у встановленому законом порядку, звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим судові витрати відповідача можуть бути відшкодовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання щодо стягнення розміру судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні з викладенням рішення суду в цій частині у новій редакції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375 ч.1, 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року в частині стягнення аліментів залишити без змін.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року в частині стягнення судового збору змінити, виклавши резолютивну частину рішення про стягнення судового збору у новій редакції:

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч. ч.3 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 29.07.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська