МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 483/531/18
Провадження № 22-ц/812/1056/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Казанлі Л.І. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилалося на те, що відповідач уклав з позивачем договір № б/н від 18.11.2011 року, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість в сумі 78803,87 грн., яка складається з наступного : 2171,32 грн. - заборгованість за кредитом; 67788,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4615,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3728,76 грн. штраф ( процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2011 року у розмірі 78803,87 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в рахунок заборгованості за кредитним договором від 18 листопада 2011 року станом на 28 лютого 2018 року - 78 803 гривні 87 копійок, а також 1 762 гривні - в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на незаконність рішення суду, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивач посилався на умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті, проте таких документів окремо він не підписував, а тому Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування не можна вважати складовими частинами укладеного кредитного договору. Таким чином, єдиним документом , що він підписував є Заява, проте вона не містить умов договору, зокрема умов повернення коштів, процентної ставки, умов про збільшення позовної давності.

Також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15.07.2019 року по справі № 342/180/17-ц та постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. у справі № 6-16цс15

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за основним зобов`язанням.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 18 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Вказане підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір.

Згідно з п.п. 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідач не виконував своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за вказаним договором станом на 28 лютого 2018 року складає 78 803 грн 87 коп., з яких: 2 171 грн 32 коп. - заборгованість за кредитом; 67 788 грн 31 коп. - заборгованість з процентів за користування кредитом, 4 615 грн 48 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також суми штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 3 728 грн 76 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Оскільки відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, тому суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що 18 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також з того, що вказане підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір.

Проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 листопада 2011 року шляхом підписання відповідачем заяви. Тому колегія суддів в цій частині погоджується з доводами апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Однак, під час розгляду справи позивачем надано суду підписану відповідачем 18 листопада 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить дані як про базову процентну ставку у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 30 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій та інше.

За такого посилання апелянта на те, що він не підписував інших документів ніж Заява та не був ознайомлений з умовами кредитування не відповідають дійсності.

Отже матеріали справи свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору № б/н від 18 листопада 2011 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі названого договору отримав картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня вересня 2015 року.

Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідач активно користувався карткою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріалами справи достовірно підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 18 листопада 2011 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а також те, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідач отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня вересня 2015 року.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку банку, наданого до позовної заяви становить 78803,87 грн., з яких 2171,32 грн. - заборгованість за кредитом, 67788,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4615,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією,, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3728,76 грн. - штраф (процентна складова).

Однак, повністю з таким розміром заборгованості за даним кредитним договором, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, містить в собі дані про встановлений розмір процентів, а саме 3% в місяць, що становить 36% річних. Більш того, оскільки відповідач після отримання картки активно користувався даною карткою, в тому числі і погашаючи заборгованість разом з нарахованими процентами, що підтверджується випискою про рух коштів за рахунком, у той час коли за даним видом кредитної картки була передбачена базова процентна ставка в місяць у розмірі 3% (36% на рік), чим відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинив дії, які засвідчують його бажання користуватися кредитними коштами зі сплатою саме таких відсотків за користування кредитними коштами, то ці її дії фактично є прийняттям пропозиції в частині розміру процентної ставки. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки відповідачем суду надано не було.

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (36% річних) до грудня 2012р., так і за ставкою 30 відсотків річних з січня 2013 року по серпень 2014 року, 34,8% - з вересня 2014 року по березень 2015 року, а також з підвищеної відсоткової ставки - 43,20 %, починаючи з квітня 2015 року.

Проте належних та допустимих доказів погодження інших процентних ставок в тому числі і підвищеної процентної ставки з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеною процентною ставкою.

Як убачається із розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, та зробленим за первісною процентною ставкою (36% річних), і це підтверджується випискою руху коштів за рахунком, станом на 28 лютого 2018 року залишок заборгованості за тілом кредиту складав 2171,32 грн., залишок заборгованості за процентами складав - 1569,91 грн., а пеня - 1055,22 грн. При цьому розмір заборгованості по процентам визначений станом на час спливу строку кредитування, а саме на 30 вересня 2015р.

За такого колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 4796,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2171,32 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 1569,91 грн. та пені - 1055, 22 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за несвоєчасне погашення заборгованості. При цьому пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору, нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 30 грн. та нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

У той самий час, Довідкою про умови кредитування передбачено, що за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2300 від 21.10.2015р.

Отже у задоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

Проаналізувавши зазначені вище обставини у справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд зазначеним в тексті постанови обставинам належної правової оцінки не дав та не встановивши дійсні обставини по справі і не визначившись з характером спірних відносин та нормами матеріального права, що їх регулюють, помилково задовольнив позовні вимоги до відповідача в повному обсязі через не надання оцінки довідки про умови кредитування, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 4796,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 2171,32 грн., процентами у розмірі 1569,91 грн. та пені у розмірі 1055,22 грн.

Доводи апеляційної скарги про пропущення строку позовної давності є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої стаття 258 ЦК України)

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція викладена в постанові ВСУ від 19 березня 2014р. справа № 6-14цс14).

Строк дії отриманої за кредитним договором картки сплив 30 вересня 2015р. До суду з позовом банк звернувся в квітні 2018р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Крім того, оскільки безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 листопада 2011 року у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети, не містить строку повернення кредиту (користування ним), то відповідно до вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. Тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (6 %) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 105,72 грн.

За подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн. За подачу заяви про перегляд заочного рішення відповідач мав сплатити 420,40 грн., проте ним помилково сплачено 2557.20 грн. Тому при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача слід виходити з 3063, 40 грн. (2643 грн. + 420,40 грн.). З урахуванням пропорційності задоволених вимог апеляційної скарги на 94 %, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2879,60 грн.

З урахуванням проведеного взаємозаліку з позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2773, 88 грн. ( 2879,60 грн.- 105,72 грн.= 2773, 88 грн.)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 листопада 2011 року станом на 28 лютого 2018 рок у сумі 4796 грн. 45 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2171 грн. 32 коп., процентами у розмірі 1569 грн. 91 коп. та пені у розмірі 1055 грн. 22 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2773 грн. 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року