Справа № 372/2088/20
Провадження № 2-1407/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Ковшобі А.К.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Трипільської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які залишились після смерті її баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою 21 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області до судового засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили розглядати за їх відсутності та щодо вирішення позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 21.07.2015 року.

Відповідно до довідки виконкому Трипільської сільської ради від 24.06.2020 року, ОСОБА_1 , проживала з ОСОБА_4 до дня її смерті.

19 липня 2015 року за заявою позивача заведена спадкова справа № 3/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно до матеріалів спадкової справи спадкоємницею ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, є ОСОБА_1 . Інші спадкоємці, передбачені законом та які б мали право на спадкування, відсутні.

13 січня 2016 року позивач звернулась до Української міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини і видачу свідоцтва пр. право на спадщину за заповітом на житловий будинок, на що отримала відповідь № 207/02-14 від 23.05.2020 року, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок не може бути видано, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який підтверджує факт набуття (виникнення) прав власності у ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок.

Відповідно до довідки виконкому Трипільської сільської ради від 24.06.2020 року, власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, відповідно до по господарської книги № 4 з 1978 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була ОСОБА_2 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією по господарської книги №4.

17 червня 2020 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічних паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до додатку 2.4 характеристика будинку, господарських будівель та споруд технічного паспорту, об`єкти: А- житловий будинок, а - веранда, Б - тічня кухня, В- сарай, Т - убиральня - побудовані 1970 року.

Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_2 побудувала 1970 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до смерті побудований нею будинок в експлуатацію не ввела, відповідно не отримала документи, які б підтверджували її право власності на вказанийбудинок.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує , що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка має право на спадщину за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_2 .

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У 1964 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла станом на 1970 рік (рік завершення будівництва спірного житлового будинку) не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Таким чином, з моменту будівництва житлового будинку у 1970 році ОСОБА_2 набула статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року вона набула права в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд, установивши, що будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, проте спадкоємиця не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, як і відсутній правовстановлюючий документ.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці через відсутність належного оформлення права власності за спадкодавцем на спірний будинок є нічим іншим, як невизнанням державою в особі нотаріуса права власності за позивачем як спадкоємцем за законом, тому може бути захищене в судовому порядку згідно зі ст. 392 ЦК України. При цьому, суд зауважує, що ним не встановлено і не було предметом дослідження правомірність дій нотаріуса, суд лише констатує факт відмови у видачі документа, що підтверджує право на спадщину за заповітом.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки базуються на законі, визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереситретіх осіб.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1233 ЦК України , ст. ст. 200, 206, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , куди входять: А - житловий будинок, загальною площею 67.1 кв.м., житловою площею 23.4 кв.м.; а - веранда; Б - літня кухня; В - сарай; Т - убиральня; № 1 - ворота; № 2 - огорожа.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його складення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. В. Висоцька