КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним. Зазначив, що 09.06.2019 він придбав смартфон Samsung G973F шляхом оформлення безвідсоткової розстрочки на 25 місяців. Згідно із акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №482829990 від 09 червня 2019 року між ним та АТ «Альфа-Банк» було досягнуто згоди з приводу укладення кредитного договору, за умовами якого йому наданий кредит у розмірі 30 998,81 грн. під процентну ставку 0,01% з датою остаточного повернення кредиту 10.07.2021. Здійснюючи щомісячні платежі, він виявив, що до суми щомісячного платежу відповідач включив плату за обслуговування кредиту у розмірі 3,25% від суми кредиту (змінна частина), 35 гривень (фіксована частина), а також додаткову плату за послуги з переказу коштів та приймання готівки. Вважає, що такі умови є несправедливими, оскільки вказані супутні послуги кредитодавця суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», жодних додаткових угод про надання супутніх послуг з відповідачем він не підписував, перелік цих послуг йому невідомий. ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними положення вказаного кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 3,25% від суми кредиту (змінна частина), 35 гривень (фіксована частина); визнати недійсним додаток № 1 до Угоди про надання спірного кредиту у частині надання вищезазначених супутніх послуг банком у розмірі 35 грн. та 1042, 46 грн. Також зазначив, що він сплатив шість чергових платежів і з урахуванням комісії за спірні супутні послуги та надмірно сплатив 175 грн., які просив зарахувати у рахунок погашення заборгованості за договором.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд безпідставно відмовив у позові, пославшись на те, що право банку встановлювати щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування не заборонене, а також те, що він погодився на такі умови та сплачував банку відповідні платежі. Згідно з положеннями абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю заборонено встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Вважає, що положення договору щодо встановлення комісії банку є несправедливими, банк не мав права встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник АТ "Альфа-Банк" не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про надання кредиту №482829990 на суму 30 998,81 грн. під процентну ставку 0,01% з датою остаточного повернення кредиту 10.07.2021, для часткової оплати товарів у загальній сумі 30 998,81 грн. шляхом переказу на рахунок ТОВ «Гаджет Трейдінг», що підтверджується даними акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019.

В п. 1 (підпункти а, б) акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019 зазначено, що за послуги з розрахунково-касового обслуговування встановлюється наступна комісійна винагорода: а) за надання кредиту 0% від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди; б) за обслуговування кредиту за період з 1-го по 5-й місяць користування кредитом - 0% від суми кредиту (змінна частина) і 35 грн (фіксована частина), зазначеної у цьому Акцепті без ПДВ; - за період з 6-го по 36-й місяць користування кредитом - 3,25% від суми кредиту (змінна частина) і 35 грн. (фіксована частина), зазначеної у цьому Акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки Банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору і вказані на веб-сайті банку.

Даними Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019 затверджено графік внесення погашення заборгованості, які розділені на 25 платежів.

Відповідно до даних накладної № КД000145225 від 09.06.2019 позивач придбав смартфон Samsung G973F, навушники і набір послуг за 34 498,81 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсними положень вказаного кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту у розмірі 3,25% від суми кредиту (змінна частина), 35 гривень (фіксована частина); визнання недійсним додатку № 1 до Угоди про надання спірного кредиту у частині надання вищезазначених супутніх послуг банком; зобов`язання банку зарахувати у рахунок погашення заборгованості за договором сплачену комісію в сумі 175,00 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Заявляючи вимоги про визнання недійсними положень кредитного договору щодо встановлення комісійної винагороди з розрахунково-касового обслуговування, ОСОБА_1 посилався на те, що такі положення не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте ОСОБА_1 не доведено, що встановлені у договорі положення щодо встановлення комісійної винагороди з розрахунково-касового обслуговування мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

При цьому, 15 листопада 2016 року прийнятий Закон України № 1734-VIII «Про споживче кредитування», який є спеціальним Законом, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Вказаний Закон не містить заборони щодо встановлення в кредитному договору комісії з розрахунково-касового обслуговування. Згідно положень Закону України «Про споживче кредитування» комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування можуть включатися до загальних витрат за споживчим кредитом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав Акцепт пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019, Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту №482829990 від 09.06.2019. Підписанням вказаних документів він підтвердив факт отримання в повному обсязі інформації (у письмовому вигляді) щодо кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту. При цьому позивач не скористався своїм правом на відмову від кредитного договору. Натомість на підставі підписаного договору ОСОБА_1 з липня по грудень 2019 року вносив кошти на погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджує прийняття ним умов кредитування.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на положення абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю заборонено встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Вказані положення Закону станом на день укладення сторонами договору від 09.06.2019 були виключені.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.