РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року Провадження №2/425/391/20

Справа №425/1251/20

м.Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Окрошко О.О.,

позивача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

30.04.2020 позивач звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди посилаючись на такі обставини.

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.03.2020 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості. Протиправні дії відповідача полягали в тому, що 04.11.2017 в 12-20 год. він керував транспортним засобом Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 і допустив зіткнення свого автомобіля з автомобілем ЗАЗ-110308 під керуванням ОСОБА_4 і де вона була пасажиром.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй були завдані тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №57 від 22.03.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров,я та тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Цим злочином їй було спричинено моральні та фізичні страждання, що полягають у сильних душевних переживаннях, страхах, фізичному болю. У результаті отриманих тілесних ушкоджень, вона з 04.11.2017 по 15.11.2017 перебувала на лікуванні в Рубіжанській міській лікарні, а після продовжувала лікуватися до початку березня 2018 року - амбулаторно. Протягом всього часу вона вимушена була нести значні фінансові витрати на придбання різноманітних лікарських засобів та перев,язувальних матеріалів. ЇЇ постійно не залишало почуття тривоги та невизначеності з приводу того, чи зможе вона- вже у немолодому віці, відновити своє здоров,я та організувати належним чином своє життя, оскільки отримує пенсію у розмірі 2000 грн. Відповідач жодного разу перед нею не вибачився за завдані тілесні ушкодження, будь-якої допомоги не пропонував, станом її здоров,я не цікавився. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 50000грн.

Просить стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.05.2020 цей позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

06.07.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково, оскільки він приїжджав до позивача у лікарню, де вона знаходилась на

лікуванні після ДТП, купував їй ліки та цікавився станом здоров,я. На лікування позивача він витратив 3500 грн., з яких 2359 грн. підтверджується документально, а залишок він віддав позивачу особисто, оскільки частину ліків вона придбала за свої кошти. Крім того зазначає, що позивач не надала достатніх доказів обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди. Просить задовольнити позов частково (а.с.37).

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала суду аналогічні пояснення по суті позову. Крім того, позивач не змогла пояснити з яких підстав вона виходить ,заявляючи позов саме в сумі 50000 грн. Позивач зазначила,що такий розмір відшкодування їй порадив вказати адвокат.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі двадцяти-двадцяти п`яти тисяч гривень. Пояснив,що дійсно є винуватим в дорожньо-транспортній пригоді ,він з`являвся у лікарню до позивача ,оплачував їй ліки,вибачався .Відповідач також вибачився перед позивачем у судовому засіданні.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.03.2020, який набрав законної сили 21.04.2020, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу, у розмірі 8500,00 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами .Потерпілою від вказаного кримінального правопорушення визнана ОСОБА_3 .По ступеню тяжкості встановлені у ОСОБА_3 ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я( а.с.11-18).

В період з 04.11.2017 по 15.11.2017 позивач перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні Рубіжанської центральної міської лікарні з діагнозами, пов`язаними з ушкодженнями її здоров`я у дорожньо-транспортній пригоді 04.11.2017. Згідно з виписним епікризом, 06.11.2017 позивачу було проведено пункцію верхнього завороту правого колінного суглоба, видалено 410 мл геморагічної рідини .У задовільному стані виписана з відділення 15.11.2017 з рекомендаціями - продовжити лікування амбулаторно в поліклініці, з оглядом у невропатолога та травматолога

(а.с. 9,10).

З наданих відповідачем товарних чеків, виданих ПП «Вітал», вбачається, що

ОСОБА_2 купував лікарські засоби на суму 2359 грн. у період з 05.11.2020 по 08.11.2020 ( а.с.42-46).

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу встановлена вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.03.2020, який набрав законної сили, та відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач зазнала моральну шкоду, яка виявилася у фізичному болі та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.Суд вважає також ,що позивач зазнала значного нервового стресу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що також позначилося на її здоров`ї та посилило її переживання.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що вона продовжує лікуватися після ДТП та несе значні додаткові витрати , оскільки доказів цього не надано .

Суд враховує добровільне відшкодування відповідачем 2359 грн. за перебування позивача в лікарні, що сторонами не оспорювалось.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер тілесних ушкоджень позивача, тривалість їх лікування, глибину її душевних страждань з цього приводу .Разом з тим,суд зазначає ,що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди в розмірі заявленого позову .Позивач не змогла пояснити з чого вона виходила,заявляючи позов в сумі саме 50000 гривень.

Отже, з урахуванням наведеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 25000,00 гривень, оскільки, визначений

позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 50000,00 гривень є, на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню на відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 25000,00 гривень.

З відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір .

Керуючись ст. ст. 12, 76, 82, 141, 265-268 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцяти п,яти тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави Україна судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок )гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Повний текст рішення складено 15.09.2020.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області, або безпосередньо до Луганського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.В. Москаленко