Справа № 588/923/20
№ провадження 2/588/294/20
31.07.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач у червні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В будинку також зареєстрована разом з позивачем з 18.07.2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач дав згоду на реєстрацію ОСОБА_4 на прохання її батьків, які є його родичами. Однак відповідач ніколи не проживала та не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих її речей в будинку не має. На адресу позивача постійно надходять судові повістки на ім`я відповідача. На численні прохання позивача знятися з реєстрації ОСОБА_4 не реагує, що створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженням його майном.
Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 24.06.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. ОСОБА_1 пояснила, що позивач є хрещеним батьком відповідача. Після навчання ОСОБА_4 в місті Києві у вищому навчальному закладі, остання мала необхідність у реєстрації місця проживання. Оскільки у батьків та бабусі відповідача не було оформлене права власності на їх будинки у с.Ницаха, ОСОБА_4 не могла зареєструватись з ними. Позивач як власник будинку дозволив тимчасово зареєструватись відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 фактично у с.Ницаха після навчання не проживала. Оскільки відповідач має заборгованість за кредитами, позивачу та членам його родини постійно телефонують представники кредиторів, погрожують та вимагають погашення боргу відповідача, що пов`язано з тим, що ОСОБА_5 зареєстрована у будинку ОСОБА_6 . Відповідач прохання знятись з реєстрації ігнорує, що змусило позивача звернутись до суду.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_6 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.2001 року (а.с.4, 5).
Відповідач не є членом сім`ї позивача, з 16 липня 2016 року зі згоди останнього тимчасово була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.5, 7, 18).
Згідно з актом від 12.06.2020 відповідач фактично не проживає будинку АДРЕСА_1
Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду показали, що як жителі села Ницаха та як працівники сільської ради знають сторін у справі. Відповідач після навчання останні 4-5 років у не проживає на території села, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 ніколи не проживала.
Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:
- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;
- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;
- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.
Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач. не є і не була членом сім`ї позивача, не проживає у спірному будинку, а факт їх реєстрації створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з відповідача на користь останнього слід стягнути судовий збір в сумі по 840,80 грн., сплачений при зверненні до суду.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РПОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РПОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.08.2020 року.

Суддя М.В.Щербаченко