Справа № 202/8433/19
Провадження № 2/202/810/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 липня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментівна своє утримання з ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку щомісячно.

В позовній заяві позивач зазначив, що він є рідним батьком відповідача, досяг пенсійного віку і є непрацездатною особою. Пенсію він отримує у невеликому розмірі, на яку йому потрібно придбати харчування, одяг, сплачувати комунальні послуги. Наголошував, що через наявність реєстрації свого сина в кв . АДРЕСА_2 , який фактично проживає за іншою адресою, не має можливості оформити субсидію, у зв`язку з цим має борг по сплаті комунальних послуг. Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому наголошував, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу та можливістю надання такої допомоги. Наголошував, що він не може бути офіційно працевлаштованим, оскільки є опікуном дитини інваліда. Єдиним доходом його сім`ї є дохід, який отримує його дружина, яка оформлена як фізична особа-підприємець. В середньому дружина заробляє 15 000 грн. на місяць. Звертав увагу суду, що позивач отримує пенсію, яка вище прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а доказів наявності тяжких хвороб, які б потребували додаткових витрат, позивач не надає.

У судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача та відповідач у судове засідання також з`явилися, заперечували щодо позовних вимог та зазначали, що позивач не потребує матеріальної допомоги, а він не має змоги її надавати, оскільки не працює, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 30.10.2019 року.

З пенсійного посвідчення від 21.09.2010 року серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що він є пенсіонером.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Щомісячний дохід ОСОБА_1 станом на травень 2020 року становить 1 661, 31 грн., що підтверджується довідкою № 651477 .

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 є законним представником дитини - інваліда - ОСОБА_4 .

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 не працює, що підтверджується відомостями з трудової книжки НОМЕР_5 від 12.02.2007 року.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , яка повідомила, що є дружиною позивача. Зазначила, що станом на сьогоднішній день вона не працює, крім пенсії позивача інших доходів їх сім`я не має.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повідомили суду, що позивач завжди піклувався про свого сина відповідача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили, що відповідач станом на сьогоднішній день не має можливості працювати та надавати матеріальну допомогу батьку, оскільки здійснює постійний догляд за сином інвалідом.

Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України).

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202,205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 року при розгляді справи № 369/7004/17.

Крім цього, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Розмір пенсії позивача у 2019 році складав 1 661, 31 грн., що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду, перевищував прожитковий мінімум на одну особу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Між тим, позивач не навів доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги, а посилання позивача на борги зі сплати комунальних послуг суд не може прийняти до уваги, як доказ того, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки останній не позбавлений права на отримання субсидії чи звернутися до суду з вимогами до співвласників квартири щодо відшкодування витрат за оплату комунальних послуг.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, вбачається, що позивач отримує пенсію, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, відтак, не є таким, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України.

Враховуючи вищевказане, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд прийшов до висновку, що позов є недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) про стягнення аліментів на непрацездатних батьків- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 31.07.2020 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда