ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/425/20
Провадження №2/477/401/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

представника позивача Бушинського Є.В ОСОБА_1 ,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про припинення кредитного договору та скасування обтяження,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати припиненими договір кредиту від 27 червня 2006 року, укладений між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та її чоловіком ОСОБА_3 , в зв`язку з його смертю;

- скасувати арешт нерухомого майна після смерті ОСОБА_3 - за реєстраційним номером 12803329 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 липня 2012 року, накладений старшим виконавцем відділу ДВС Жовтневого РУЮ Опята Ю.Ю., відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його.

Обґрунтовувала позов тим, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 з 04 грудня 2015 року, але він загинув під час АТО 27 квітня 2016 року. Вона прийняла спадщину після його смерті, проте в її оформленні було відмовлено через наявність зазначеного арешту нерухомого майна, накладеної постановою ДВС 30 липня 2012 року. Звернувшись у січні 2020 року до Вітовського відділу ДВС вона дізналася, що 27 червня 2006 року між її чоловіком та АТ КБ Приватбанк був укладений кредитний договір, за яким він отримав кредит у сумі 5000 грн з кінцевим строком його повернення, який відповідав строку дії платіжної кредитної картки, та з умовою сплати за користування ним в розмірі 36% річних.

За рішенням суду від 03 жовтня 2011 року з ОСОБА_3 на користь Банку було стягнуто заборгованість, яка утворилася внаслідок невиконанням ним кредитного договору в сумі 14725 грн. 66 коп.

Вважала, що договір кредиту є припиненим, оскільки відповідач не звертався з претензіями ні до неї, ні до нотаріуса, що свідчить про порушення строків пред`явлення вимог до спадкоємців та наявність їх підстав, передбачених ст. 1281 та ст. 1281 ЦК України.

Наявність безпідставного арешту порушує її права як спадкоємиці на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, але представив суду 08 квітня 2020 року Пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову з наступних підстав. Судовими рішеннями в 2011 році та 2015 році з ОСОБА_3 було стягнуто борг за кредитним договором від 27 червня 2006 року в сумах 14725 грн. 66 коп. та 15034 грн. 65 коп., які набрали законної сили. Тому наявність цієї заборгованості існує не на підставі договору кредиту, а на підставі рішень суду. Відповідно до ст.ст. 1281 та 1282 ЦК України позивачка як спадкоємиця ОСОБА_3 повинна була задовольнити вимоги кредитора, але не вчинила цього і не повідомила про смерть чоловіка, тому відповідач не знав і не міг знати про смерть боржника, в зв`язку з цим строк пред`явлення вимоги до неї не сплив і почав текти з дня отримання Банком її позову 23 березня 2020 року.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причин неявки суд не повідомив.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого було ПАТ КБ «ПриватБанк» та на даний час є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк), був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 , як позичальник, отримав кредит в сумі 5000 грн, з умовою його повернення та сплатою процентів за користування отриманими коштами в розмірі 36 % річних.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2011 року (справа № 2-949-11) з нього на користь Банку стягнуто заборгованість за цим кредитним договором в загальній сумі 14725 грн. 66 коп.

Також, іншим рішенням того ж суду від 10 листопада 2015 року (справа №477/2271/15-ц) з нього стягнуто на користь Банку борг за тим же договором кредиту в сумі 15034 грн 65 коп, який утворився станом на 30 червня 2015 року.

Згідно із відповіддю Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 25 травня 2020 року у них на примусовому виконанні під номером 33627596 перебувало виконавче провадження за виконавчим листом № 2-949, виданим 07 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості у сумі 14725 грн. 66 коп. Воно було завершено 26 жовтня 2012 року відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону до 06 жовтня 2016 року), але матеріали виконавчого провадження через строки давності не збереглися.

В той же час, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Спадкоємцями після його смерті є його дружина ОСОБА_4 та його діти.

16 листопада 2016 року вона звернулася до Жовтневої (тепер Вітовська) нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини.

В той же час, 20 березня 2018 року нотаріусом їй було надано письмове роз`яснення, відповідно до якого видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки спадкова земельна ділянка, перебуває під арештом, накладеним відділом ДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області від 30 липня 2012 року.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого позивачкою (а.с. 28) існує обтяження нерухомого майна ОСОБА_3 у виді арешту майна, накладеного 30 липня 2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, постановленої державним виконавцем відділу ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області.

Із відповіді Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 25 червня 2020 року, наданого суду під час розгляду справи, на виконавчому провадженні перебував тільки виконавчий лист № 2-949, а виконавче провадження за ним було завершено 26 жовтня 2012 року. Тому слід зробити висновок, що арешт майна державним виконавцем 30 липня 2012 року був вчинений державним виконавцем на виконання рішення суду від 03 жовтня 2011 року.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, в редакції закону станом на час видачі виконавчого документу № 2-949-11 та проведення виконавчого провадження, було передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 50 цього ж закону було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження № 33627596 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду Миколаївської області № 2-949 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку кредитного боргу було завершено, проте арешт майна боржника, накладеного під час його провадження, припинений не був, тому його існування порушує права спадкоємців після його смерті, зокрема і позивачки ОСОБА_4 , оскільки вона не може оформити спадщину після смерті чоловіка та вільно користуватися та розпоряджатись нерухомим спадковим майном. В зв`язку з цим її права підлягають судовому захисту шляхом скасування арешту з майна.

Що ж до вимог про визнання договору кредиту припиненим, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 562 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню нори ст.ст. 1218, 1282 ЦК України стосовно строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

Даних про строк дії кредитного договору (продовжений був чи ні) сторони не надали.

На думку суду, виходячи із зазначених норм закону, зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором (нарахування відсотків, штрафів, строки повернення тощо) припинилися в зв`язку з його смертю, але це не припиняє існування боргів, що утворилися на час відкриття спадщини і які, у виді спадкових обов`язків матеріального характеру, в порядку спадкування переходять до спадкової маси із застосуванням до до них положень ст. 1281 та ст. 1282 ЦК України.

Вирішувати питання про підстави застосування строків, визначених цими нормами в справі за позовом ОСОБА_2 судне має можливості, оскільки в даному випадку на час завершення розгляду справи не встановлено, що її права порушені, так як вимог кредитора до неї не заявлено.

За викладеного керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про припинення кредитного договору та скасування обтяження, задовольнити повністю.

Визнати припиненим кредитний договір від 27 червня 2006 року між ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Зобов`язати Вітовський районний відділ ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати арешт з нерухомого майна, за реєстраційним номером 12803329 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 липня 2012 року, накладений старшим виконавцем Опята Ю.Ю., відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33627596.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту та з врахуванням положень п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України щодо зупинення строків оскарження на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, строк на виготовлення його повного тексту, у зв`язку із завантаженістю, було продовжено, і він складений на 31 липня 2020 року.

Суддя Р.В.Козаченко