Справа 572/3992/19
Номер провадження 2/556/259/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2020 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді - Котик Л.О.

при секретарі - Басик Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостіних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей та сім"ї, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи слідуючим:

Дочка позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 деякий час проживали разом, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дитини, ОСОБА_2 , з донькою на проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям , здоров`ям та її інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. 15.07.2019 року ОСОБА_2 засуджений Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.317 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. На даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Малолітня ОСОБА_3 , 2008 року народження проживає з позивачкою, яка є її рідною бабусею та опікуном, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка самостійно займається вихованням та утриманням внучки.

А тому, позивачка просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей ( м. Київ, вул. Краківська, буд.20) про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 лютого 2020 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області, дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження.

22 червня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. (Ухвала Володимирецького районного суду Рівненської області від 22.06.2020 року)

Відзив на позовну заяву не подано. Клопотань не заявлено.

Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, останній відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)». Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 01.06.2020 року, позов визнає повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостіних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей та сім"ї в судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши інші обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 .

Мати дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 6 липня 2012 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище після державної реєстрації шлюбу змінила на - « ОСОБА_4 », що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 06.08.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.04.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії НОМЕР_2 .

Батько дитини, ОСОБА_2 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Згідно вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.07.2019 року, ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.317 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно інформації ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» №7/426 від 12.02.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.09.2019 року відбуває покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)».

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 01.06.2020 року, останній копію ухвали та долучених до неї документів отримав. Позовні вимоги визнає.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №855 від 21.10.2019 року «Про надання статусу малолітній дитині», ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_4 - померла, батько ОСОБА_2 - відбуває покарання в місцях позбавленян волі. Малолітня ОСОБА_3 проживає в сім`ї рідної бабусі - ОСОБА_1 .

Згідно Висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківськи прав №103/6440/41/3 від 19.08.2020 року, батько дитини, ОСОБА_2 , з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям, здоров`ям та інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. 15.07.2019 року ОСОБА_2 був засуджений Кузнецовським міським судом Рівненської області до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна за ч.2 ст.317КК України.

Малолітня ОСОБА_3 , 2008 р.н., навчається в „Навчально- виховному комплексі № 141 „ Освітні ресурси та технологічний тренінг" м. Києва з вересня 2015 року. Батько, ОСОБА_2 , жодного разу до школи не з`являвся, на контакт із класним керівником не виходив, що підтверджується характеристикою, наданою директором навчального закладу Ю.Кіньковим №558/1 від 05.12.2019 року.

На засіданні Комісії була присутня малолітня ОСОБА_3 , яка підтримала заяву бабусі про позбавлення батька батьківських прав, та підтвердила, що батько не бере участі у її вихованні та утриманні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власну дочку, крім того сам відповідач позов визнає та не заперечує щодо позбавлення його батьківськихправ відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного, керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України "Про охорону дитинства",ст. ст. 150, 155, 164 СК України, ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостіних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація служба у справах дітей та сім"ї, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)», до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , батьківських прав відносно його малолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С У Д Д Я : Котик Л.О.