Справа № 222/783/19
Провадження № 2/222/12/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Нікольського районного

нотаріального округу Донецької

області Будика Н.М.,

представники учасників справи:

представник позивача - адвокат Єфімік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Наталя Миколаївна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді належних померлому на праві приватної власності земельних ділянок за кадастровими номерами: :05:000:0110; :05:000:0750; :05:000:0430, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вказане спадкове майно ним прийнято в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не може, оскільки приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. йому було роз`яснено, що за місяць до смерті на прохання спадкодавця та з його слів було укладено заповіт, за яким належні йому земельні ділянки він заповів відповідачці ОСОБА_2 , зовсім сторонній для нього людині. Зазначає, що йому достеменно відомо, що його батько ОСОБА_3 страждав на страшну хворобу, з приводу чого перебував на Д-обліку у лікувальному закладі та проходив курс лікування в Нікольській ЦРЛ Донецької області. Вже за пару місяців до своєї смерті батько спілкувався дуже важко, погано їв, був весь час млявим, слабким та блідим, з ліжка фактично не підіймався, скаржився на запаморочення, плутав речі та забував епізоди зі свого життя, інколи не впізнавав осіб, які його провідували. Також йому відомо, що його батьку було призначено сильні знеболювальні та психотропні препарати. Перебуваючи у хворобливому стані зі стійким розладом як фізичного, так і психологічного стану здоров`я, внаслідок тяжкої хвороби, постійно приймаючи тяжкі знеболюючі та

психотропні препарати, вважає, що батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вважає також, що заповіт, складений 04.10.2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. в реєстрі за № 849, 850, не відображає дійсну волю спадкодавця ОСОБА_3 . В зв`язку з чим, просить визнати недійсним заповіт складений 04.10.2018 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. в реєстрі за №№ 849, 850.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 30.05.2019 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для зазначення в позовній заяві реєстраційного номера облікової картки платника податків або номера і серії паспорта особи позивача та відповідачки, або зазначення про відсутність цих відомостей у позивача, зазначення відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, зазначення підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, надання до позовної заяви належним чином засвідчених копій документів, які згідно додатку додаються до неї, для відповідача та третьої особи, а також для зазначення в позовній заяві доказів, що підтверджують факт, що померлому батькові позивача належать на праві приватної власності земельні ділянки за кадастровими номерами: :05:000:0110; :05:000:0750; :05:000:0430, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків.

18.06.2019 року на виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивача було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 19.06.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачці та третій особі разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Крім цього, зазначеною ухвалою задоволено клопотання сторони позивача про витребування у приватного нотаріуса Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М., ЦРЛ Нікольського району та Міського міжрайонного онкодиспансеру м. Маріуполядоказів.

На виконання вимог ухвали судді від 19.06.2019 року в частині витребування доказів, приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. надано суду копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також з ЦРЛ Нікольського району надано медичну картку та відповідь що ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ Нікольського району не перебував, з Міського міжрайонного онкодиспансеру м. Маріуполя надано відповідь, що медичну картку та історію хвороби ОСОБА_3 надати не представляється можливим, оскільки останній не звертався та не лікувався в зазначеній установі.

10.07.2019 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтувала тим, що заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 04.10.2018 року приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М., відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Згідно зі змістом заповіту, заповідач не випадково позбавив права на спадкування свого сина ОСОБА_1 , свідомо призначивши її своїм спадкоємцем на земельні ділянки за кадастровими номерами: :05:000:0110; :05:000:0750; :05:000:0430, на випадок своєї смерті. Заповідач призначив її своїм спадкоємцем, враховуючи їх тривалі сусідські дружні взаємовідносини, а не сімейні чи родинні відносини. Вона та її батьки проживали по сусідству з заповідачем, постійно з ним

спілкувалися. Коли він потребував допомоги у зв`язку з хворобою і похилим віком, вони постійно допомагали йому по господарству та надавали гроші, що не можна сказати про позивача, який будучі повнолітньою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною, свідомо та тривалий час зневажливо ставився до особистого життя заповідача, не цікавився станом його здоров`я, не поважав свого батька, не піклувався про нього, не надавав своєму батьку ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки. За життя між батьком та сином склалися недружні стосунки. Вважає, що ОСОБА_3 склав такий заповіт, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та бажаючи настання правових наслідків (результатів) цих дій в подальшому. Таке його рішення було ним прийнято з урахуванням тривалих дружніх сусідських відносин, в яких вони перебували, а також матеріальної та моральної підтримки з її боку. Твердження позивача, що ніби заповідач перебував у хворобливому стані зі стійким розладом психологічного стану здоров`я та постійно приймав психотропні препарати, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ґрунтується тільки на його припущеннях, які він робить не спілкувавшись з батьком та не відвідувавши його на протязі останніх 8 років до моменту його смерті. Дійсно ОСОБА_3 хворів, але ця хвороба не була пов`язана зі стійким психологічним розладом, він чітко усвідомлював значення своїх дій та свідомо керував ними. Не вчиняв жодних дій, які б дали підстави вважати його дії неадекватними. Заповідач ОСОБА_3 ніколи не приймав психотропні препарати, не стояв на обліку психіатричного диспансеру. Заповіт від 04.10.2018 року за дорученням ОСОБА_3 у його та нотаріуса присутності був підписаний ОСОБА_4 , а також у присутності свідків обраних заповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ст.ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищевикладене просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

До відзиву додано накладні Укрпошта про направлення кореспонденції стороні позивача та третій особі.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 11.10.2019 року клопотання відповідачки про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

Крім цього, в підготовчому судовому засіданні, що відбулося 12.11.2019 року, на виконання вимог ч.5 ст. 12 ЦПК України, судом роз`яснено позивачу, що визнання недійсності правочину з підстав викладених в позові, можливо лише певним засобом доказування, зокрема проведенням відповідних експертиз, та роз`яснено наслідки не заявлення такого клопотання про призначення відповідного експертного дослідження під час підготовчого провадження. Також позивачу роз`яснено, що всі докази мають бути подані при подачі позову, а надання додаткових доказів можливо лише під час підготовчого провадження.

Проте, стороною позивача відповідного клопотання про призначення відповідного експертного дослідження при подачі позову, та в підготовчому судовому засіданні не заявлено.

Інших клопотань учасниками справи не заявлялося.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 12.11.2019 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Єфімік О.О. у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про поважність причин неявки до суду, суд не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надали.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також просила справу розглянути без її участі.

Третя особа: Приватний нотаріус Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала, оскільки ОСОБА_3 склав заповіт повністю усвідомлюючи значення своїх дій, його волевиявлення було вільним та він дійсно бажав настання правових наслідків (результатів) цих дій в подальшому. Також, просила справу розглянути у її відсутність.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи, розглянувши письмові заяви відповідачки та третьої особи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 01.02.2019 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьком зазначений ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 44.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого повторно 01.02.2019 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Труженка Нікольського району Донецької області у віці 55 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 42.

Згідно копії заповіту від 04 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 849, 850, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті належні йому на праві приватної власності земельні ділянки за кадастровими номерами: :05:000:0110; :05:000:0750; :05:000:0430, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, заповів ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки виконкому Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області № 53 від 21.01.2019 року ОСОБА_3 , 1962 року народження, на день смерті (а/з № 42 від 16.11.2018 року) був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , та мав наступний склад родини: жінка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

06.02.2019 року дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_7 подала приватному нотаріусу Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. заяву про прийняття спадщини як спадкоємиць за законом І черги.

06.02.2019 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. заяву про прийняття спадщини за заповітом.

07.02.2019 року син померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. заяву про прийняття спадщини як спадкоємиць за законом І черги.

Відповідно до заяви від 03.05.2019 року поданої приватному нотаріусу Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. син померлого ОСОБА_3 ОСОБА_8 відмовився від належної йому за законом частки у спадному майні, що залишилась після смерті його батька, на користь ОСОБА_1

28.05.2019 року приватним нотаріусом Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Н.М. на ім`я спадкоємця зазначеного в заповіті ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: на земельну ділянку, загальною площею 1,1144 га, кадастровий № :05:000:0430, земельну ділянку, загальною площею 0,0915 га, кадастровий № :05:000:0750, земельну ділянку, загальною площею 6,9050 га, кадастровий № :05:000:0110, що розташовані на території Малоянисольської сільської ради Нікольського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства.

Згідно статті 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Також згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на

підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст. 30 ЦК України).

ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За змістом цих норм, з урахуванням положення статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

У правовій позиції ВСУ у справі №6-2833цс16 зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З правової позиції ВСУ у справі № 6-131цс14 вбачається, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Крім того, в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі.

Статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими

доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Слід зазначити, що позивач звертаючись до суду з вказаним позовом посилався на те, що його батько на момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки перебував у хворобливому стані зі стійким розладом як фізичного, так і психологічного стану здоров`я, внаслідок тяжкої хвороби. Складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі батька. Також, позивач вказував на те, що визнання заповіту недійсним можливе на підставі, передбаченій статтею 225 ЦК України, де вказано, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання заповіту має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Проте, незважаючи на вказані норми закону, стороною позивача під час розгляду справи не надано жодних належних доказів того, що на момент укладення оспорюваного заповіту його батько ОСОБА_3 через хворобу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також не було доведено факту психічного розладу ОСОБА_3 на момент складання заповіту, що могло вплинути на неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, його волевиявлення, дійсного усвідомлення значення свої дій, та виступати підставою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України.

Між тим, слід зазначити, що у даній справі ані позивачем ані його представником не заявлялось відповідне клопотання про призначення відповідного експертного дослідження. Навіть при тому, що позивачу були роз`яснені наслідки не заявлення такого експертного дослідження. Вказане свідчить про відсутність зацікавленості позивача у проведенні вказаного дослідження та доведенні обставин справи, на які останній посилався у позовній заяві, як на підставу задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, беручи до уваги, що стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного належного доказу, що підтверджує хворобливий стан його батька, внаслідок якого він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними під час складання оспорюваного заповіту, відповідного клопотання про призначення відповідної експертизи під час розгляду справи заявлено не було, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 768,40 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7, 12, 13, 19, 76-82, 83, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 277-279, 354, 355 ЦПК України, пп.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1247, 1257 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Нікольського районного нотаріального округу Донецької області Будика Наталя Миколаївна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_2 не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 18.09.2020 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець