Справа № 135/1050/20
Провадження № 2/135/291/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

03.09.2020 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сміленко Алла Анатоліївна до ФОП Гундяк Романа Володимировича про встановлення факту припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2020 адвокат Сміленко А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить встановити факт припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_1 з 02.08.2018. Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 внести запис до трудової книги ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади з 02 серпня 2018 року. Повідомити орган державної фіскальної служби про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 02.08.2020 відповідно до визначеної законодавством форми звітності.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак позовна заява не відповідає вимогам 175, 177 ЦПК України, враховуючи наступне.

Вимоги щодо оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлені процесуальним законом.

Так, відповідно до приписів ч. 1 та 2, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Вказані вимоги до оформлення письмових доказів стосуються матеріалів позовної заяви наданих позивачем у копіях.

Однак, всупереч вимогам ст. 95 ЦПК України додані до позовної заяви документи не засвідчені належним чином, визначеним законом (відсутні назва посади, ініціали, прізвище особи яка засвідчила документ, дата засвідчення копії документа).

Аналогічна правова позиція висвітлена в рішенні ВС/КГС у справі №904/8549/17 від 11 липня 2018 року, а саме що незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення.

Зазначені вище недоліки позовної заяви слід усунути шляхом подання до суду оригіналу або належним чином засвідчених копій документів, доданих до позовної заяви.

Також згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн 00 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір»за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 просить суд:

1.Встановити факт припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_1 з 02.08.2018.

2.Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 внести запис до трудової книги ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади з 02 серпня 2018 року.

3.Повідомити орган державної фіскальної служби про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 02.08.2020 відповідно до визначеної законодавством форми звітності.

Таким чином в позовній заяві об`єднано три вимоги немайнового характеру.

Враховуючи наведене вище, судовий збір за подання до суду позовної заяви з трьома вимогами немайнового характеру фізичною особою становить 2 522 грн 40 коп. (840,80 х 3), який позивачу необхідно сплатити та надати документи, що підтверджують його сплату.

Інформацію про розрахунковий рахунок щодо зарахування судового збору позивач може отримати в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/sud0211//.

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту2статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на відсутність доходів за 2019 рік, що є підставою для звільнення заявника від його сплати. На підтвердження вказаних обставин надано копію довідки Дніпропетровської районної в місті Києві Державної Адміністрації Управління праці та соціального захисту населення, у якій зазначено, що ОСОБА_1 на обліку не перебуває та їй не призначено жодних видів виплат, а також довідку Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості про те, що ОСОБА_1 на обліку не перебуває.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, заяву про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що відсутні підстави звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору, з огляду на таке.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК Українисуд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку,передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зазначена вище норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.

Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. В свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і ГеоргетаСтоїческу проти Румунії»).

У рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, щосплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Таким чином, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений.

Перевіривши наведені у заяві про звільнення від сплати судового збору доводи та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскількипозивачем до вказаного клопотання не додано доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України того, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі, що є обставиною щодо звільнення від сплати судового збору, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Позовна заява та додані до неї матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, має незадовільний стан здоров`я. Оцінюючи ці обставини, суд вважає, що відсутні переконливі докази того, що майновий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплатити їй судовий збір у розмірі 2 522 грн 40 коп. При цьому, ОСОБА_1 не заявляла, що такий розмір судового збору становитиме для неї надмірний фінансовий тягар, та не просила суд зменшити його розмір.

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої позовної заяви судовим збором.

Вказане ґрунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджуєтьсязі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

За таких обставин, у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175, 177,185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання адвокатаСміленко Алли Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 ФОП Гундяк Романа Володимировича про встановлення факту припинення трудових відносин - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який починає свій перебіг з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя