Справа № 182/7632/19
Провадження № 2/0182/208/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.01.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, посилаючись на наступне.

Вона та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований 12.07.2002 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану (свідоцтво про одруження за актовим записом № 298). У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням від 20.09.2018 року Нікопольського міськрайонного суду шлюб було розірвано. Діти мешкають з нею (віднедавна - в Італії). Відповідно до ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про здоров`я, дбати про фізичний, духовний, моральний розвиток, батьки мають забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти і підготувати її до самостійного життя. Отже, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя - необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Самотужки вона не може фінансово забезпечити такий рівень. В той же час, відповідач є здоровим працездатним чоловіком, який міг би сплачувати двом дітям аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів свого заробітку/доходу (відповідно до ч.5 ст.183 СК України). Але, живучи заможно, він перераховує на обох дітей лише 3 тис. грн. щомісячно (а то і менше), що є катастрофічно недостатньою сумою. Це і змушує її звернутися до суду щодо примусового стягнення з відповідача належної суми аліментів. Адже, згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.181 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.184 СК України, вона і просить суд призначити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - з урахуванням обставин, визначених ч.1 ст.182 СК України. Відповідач є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, що унеможливлює для неї визначення бодай орієнтовного розміру його доходів (у попередні роки вони становили не одну сотню тисяч гривень). Відповідач володіє розважальними атракціонами, які обслуговуються найманим персоналом і які встановлено в торговельно-розважальних комплексах Києва. При цьому, сам відповідач працює в різних установах Києва на всіляких провідних інженерних посадах (окрім літнього періоду, коли він перебуває у селищі Кирилівка, де устаткування експлуатується в курортних умовах). Останні з відомих їй посад відповідача - провідний інженер в ДП НАК «Нафтогаз України» (з 24.04.2017 року, а в цьому році - провідний інженер в КО «Київзеленбуд». Розмір заробітної плати відповідача в цих установах їй невідомий. Окрім того, відповідач здає в оренду китайцям їх новозбудовану київську трикімнатну квартиру. Розмір орендної плати становить 800 доларів на місяць, що підтверджується договором оренди цього помешкання та розпискою відповідача про отримання передоплати в розмірі 1 600 доларів. Натомість, вона змушена віднедавна працювати за кордоном за невелику поки що зарплату. Нині вона вийшла там заміж і забрала дітей з собою в Італію. В Україні діти відвідували спортивні та гуманітарні секції-курси-гуртки (англійська мова, гімнастика, футбол), що підтверджується кількома документами. Такі гуртки діти відвідують і в Італії, але їй одній без допомоги батька дітей дуже складно забезпечити їм звичний рівень життя. Тим паче, що в Україні та Італії вона змушена лікувати зір обох дітей. В той же час, батько дітей лише на оренді квартири має щомісячно 20 тисяч гривень. Плюс такий же, на її думку, дохід від експлуатації розважального устаткування (особливо в курортний період). Плюс заробітна плата на різних провідних посадах - це коли відповідач виявляє бажання їх обійняти, бо зараз, він каже, не працює, а отже, довідку про зарплату надати не може. Зважаючи на доходи відповідача, на складні для дітей (за нинішніх обставин) умови проживання, на необхідність лікувати зір та забезпечувати їм належний рівень життя, просить суд, на підставі ч.1 ст.184 СК України, ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача аліментів на користь кожної дитини у скромному розмірі 4 500 грн. на місяць. Це трохи зрівняє участь обох батьків у виконанні їхнього обов`язку утримувати дітей. За таких обставин звернулась до суду.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.23-24).

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що частково позовні вимоги ОСОБА_1 являються безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, ЦПК України, з наступних підстав. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 надала суду відомості, які він вважає недостовірними та надає докази для їх спростування. На сьогоднішній день він не здійснює підприємницьку діяльність, не стоїть на обліку як фізична особа - підприємець. Найманих працівників взагалі ніколи не мав, обладнання атракціонів було продано у 2018 році. У зв`язку з відсутністю підприємницької діяльності та будь - яких доходів, він здійснив державну реєстрацію припинення ФОП, що підтверджується номером запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем № 0019129 від 07.11.2019 року, - відомості з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.12.2019 року. У зв`язку з відсутністю діяльності та доходів як ФОП, він мав постійну роботу до 29.05.2019 року. З дати звільнення він не має постійної роботи, у зв`язку з чим був змушений стати на облік у центр зайнятості, що підтверджується довідкою з Шевченківського центру зайнятості у м.Києві від 23.12.2019 року. Виплати по безробіттю у центрі зайнятості почнуться з січня 2020 року та складуть приблизно 620,00 грн./міс. З дати звільнення з КП «Київзеленбуд», а саме з 29.05.2019 року до сьогодні, він не має постійної роботи, це також підтверджується і відомостями з пенсійного фонду «Дані про трудовий та страховий стаж) у таблиці 2019 року. Звертає увагу на те, що твердження позивача про його офіційне працевлаштування та надання копії заяви про його відпустку є навмисною спробою ввести суд в оману. Дізнавшись про його наміри здати квартиру в оренду, матір позивачки, яка працює консьєржем у будинку, де він мешкає, підняла галас і після скандалу з квартирантами договір оренди був розірваний за бажанням квартирантів, квартиранти-іноземці виїхали подалі від такої «наглядачки» і він був змушений повернути кошти. Він проживає у квартирі сам зі своїм старшим сином ОСОБА_5 , 1992 року народження. Доходів від оренди квартири не має. Акт припинення оренди та повернення помешкання квартири від 12.11.2019 року додається. Квартира, де він мешкає зараз із сином, не є його власністю, він не є членом ОСББ, тому не має прав на цю квартиру та не може здавати її в оренду. Раніше та зараз він сплачує аліменти, незважаючи на відсутність постійних доходів, для чого, одночасно з пошуком роботи, змушений підробляти на разових розвантажувальних роботах. Позивачка зазначила, що він перераховує 3 000 грн. та менше - це є омана суду і як доказ надає квитанції про перерахування аліментів по 5 000 грн. та оплату інших витрат і те, що здійснював через кредитну карту та в змозі підтвердити документально. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що зазначено у статті 81 ЦПК України. Як передбачено ч.4 ст.81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1-5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу встановлено, що Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, з урахуванням вищевикладеного, з урахуванням наданих ним доказів та пояснень, вважає, що твердження позивача про наявність у нього великих доходів є недоведеними та спростованими, а тому не можуть прийматися до уваги при винесенні рішення. Крім того, доводить до відома суду, що позивачка у пошуках кращого життя шукала собі закордонного спонсора (через це їх шлюб й було розірвано), раніше хизувалась достатками італійських кавалерів, а зараз має бажання додаткових фінансових надходжень від нього. Без його дозволу позивачка вивезла дітей в Італію на постійне місце проживання (запевнивши його, що на літні канікули), позбавивши його можливості спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 значним чином обмежила його права щодо їх спільних дітей, чим спричинює йому моральні страждання. При цьому, від нього вважає необхідним отримувати тільки грошові кошти у розмірі, який є надмірним для нього. Звернувшись з позовом до суду, ОСОБА_1 не вказує, за які кошти вона утримує неповнолітніх дітей. Нею тільки зазначено, що вона працює за кордоном, проте жодних відомостей про свої доходи вона не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Звертає увагу суду, що саме батьки, а не тільки батько мають утримувати дітей. Так, позивачка не надає жодного доказу, що неповнолітні діти - його син та донька - отримують всі належні умови для розвитку. Також ОСОБА_1 не надає жодної квитанції, розрахункового документу, який би підтверджував, що вона витрачає грошові кошти на дітей. Таким чином, позивач не надає жодних доказів щодо витрат грошових коштів на дітей. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», для стягнення додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно статті ст.185 СК України, додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом дитини чи постійною хворобою; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини. Позивачка не надала підтвердження своїх фактичних додаткових витрат, що дають підстави для зобов`язання сплати відповідачем - батьком відповідно їх половини у розмірі 9 000 грн., ця сума нічим не обґрунтована, а тому не може бути задоволена судом. Додатки 13, 14 у позовній заяві ОСОБА_1 не є підтвердженням фактичних витрат чого вимагає ст.185 СК України, так як це не є підтвердження факту витрат позивачки - безпосередньої оплати зазначених послуг, це лише договори 2017-2018 років, і усі ці витрати були сплачені ним. Квитанції на підтвердження цього додаються у додатках до відзиву. Тобто, це чергова спроба позивачки ввести суд в оману. Звертає увагу суду на те, що і до звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, він самостійно надавав матеріальну допомогу для забезпечення потреб спільних дітей, а також виконував всі інші обов`язки, покладені на нього законом та необхідні для належного утримання їх спільних дітей. Враховуючи, що у його віці (53 роки) важко знайти постійну роботу за фахом інженер -будівельник, враховуючи наявну у нього кредитну заборгованість в розмірі 23 973,00 грн. (довідка з банку додається), він погоджується сплачувати 4 000,00 грн. щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Навіть при відсутності доходів, він застосовує кредитні кошти, аби сплатити аліменти, бо розуміє що це його діти та їм необхідна його фінансова допомога. Виписка з банку про фінансовий стан його заборгованості додається. При цьому, зазначає, що раніше позивачка з дати їх одруження ніколи ніде не працювала, а матеріальним утриманням дітей займався тільки він. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; і доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому, необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 pоку № 606-XIV «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивачем не надано доказів наявності у їх неповнолітніх дітей особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2020 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень. 3 урахуванням зазначеного, вважає, що необхідним і достатнім розміром аліментів забезпечення гармонійного розвитку однієї дитини є 2 000 грн. щомісяця, який є не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а майже становить увесь розмір прожиткового мінімуму. Отже, вважає законним стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до 05.07.2021 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до 14.05.2027 року. Зазначений розмір аліментів буде об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і відповідатиме обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. За таких обставин просить суд позов ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 9 000,00 грн. задовольнити частково. Стягнути з нього, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у загальному розмірі 4 000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, 12.07.2002 року сторони по справі уклали шлюб, зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану (свідоцтво про одруження за актовим записом № 298) (а.с.4). У цьому шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 20.09.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Діти мешкають з позивачкою (віднедавна - в Італії).

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину о досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на 2020 рік для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Враховуючи, що обов`язок утримувати неповнолітніх дітей є в рівній мірі обов`язком як матері, так і батька, суд вважав би, за необхідне стягнути з відповідача 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Однак, враховуючи ту обставину, що відповідач бажає сплачувати на дітей аліменти, розмір яких перевищує вказану суму, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги відповідача.

В той же час, суд не знаходить підтвердження тим фактам, що відповідач володіє розважальними атракціонами та працює в різних установах Києва на всіляких провідних інженерних посадах і здає в оренду трикімнатну квартиру, оскільки вони спростовуються наданими відповідачем доказами (а.с.39-47). Натомість, позивачкою доказів розміру своєї заробітної плати та розміру витрат на дітей суду не надано. Тому суд вважає необґрунтованим заявлений нею розмір аліментів, які вона просить стягнути з відповідача.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

З урахуванням всіх обставин справи: матеріального положення сторін; того, що, у відповідності з п.1 ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок утримувати дитину є в рівній мірі обов`язком як батька, так і матері; інших обставин, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача кожного місяця в розмірі 2 000 грн. на кожну дитину.

Керуючись ст.180-182, 183 СК України, ст. 2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, на доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на їх користь до повноліття в розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину кожного місяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2019 року, в особі матері ОСОБА_1 .

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації, відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал