ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/1366/19 Головуючий в І інстанції: Каневський В.О.
Номер провадження: №22-ц/819/1096/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 травня 2020 року, у складі судді Каневського В.О., у справі за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2019 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.10.2011 року у розмірі 34513,12грн станом на 17.09.2019 року, а також судові витрати в розмірі 1921,00грн.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 31.10.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3800,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5. Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а п.2.1.1.12.1. Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів є борговими зобов`язаннями.

На підставі 2.1.1.12.2.Договору сплату процентів за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Згідно п.2.1.1.12.2. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Умови договору передбачають сплату пені (п.2.1.1.12.6.1.) та штрафів (п.2.1.1.7.6.) у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

На порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 17.09.2019 року виникла заборгованість у розмірі 34513,12грн, яка складається з:

--- 16831,85грн заборгованість за тілом кредиту;

--- 7697,95грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 0,00грн заборгованість за нарахованими відсотками;

--- 7118,67грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

--- 32393,45грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00грн;

--- 500,00грн штраф (фіксована складова);

--- 1619,67 штраф (процентна складова).

Отже, з урахуванням вказаного, просить задовольнити позов.

При цьому просив розглянути справу за відсутності позивача.

На вказаний позов відповідачкою ОСОБА_1 подано до суду 27 січня та 10 лютого 2020 року відповідно відзив та доповнення до відзиву. У своєму доповненні до відзиву від 07.02.2020р, який подано 10.02.2020 року, відповідачка, пославшись зокрема на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, заперечила проти позову і просить відмовити в його задоволенні, пославшись на таке. Нею Умови та Правила надання банківських послуг не підписувалися, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та Умови розуміла вона та ознайомилася й погодилася з ними, а тому вони не можуть вважатися складовими кредитного договору. З урахуванням наведеного та відсутності обов`язку позичальника сплачувати проценти у анкеті-заяві, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом. Крім того, вказала, що на сьогодні банком стягнуто з неї біля 14-15 тисяч грн., що значно перевищує суму боргу перед банком.

Позивачем подано відповідь на доповнення до відзиву, в якому просить задовольнити позов у повному обсязі. При цьому послався на таке. Відповідачкою умови договору не заперечувалися, підписавши Анкету-заяву, вона підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними. Зокрема, Витяг з Тарифів містить умови договору, зокрема, щодо картки "Універсальна, а саме: процентна ставка 3,6% на місяць (43,2% на рік), вказано розміри комісії та штрафів. Зазначивши, що відповідачкою умови договору не заперечувалися, тому остання не вправі посилатися на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Також зазначив, що у своїх постановах від 28.03.2019р (у справі №428/2873/17), від 06.02.2018р (у справі №755/2720/16-ц) та від 17.04.2019р (у справі №666/388/16-ц) Верховний Суд зробив висновок про те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Вказав, що надана банком виписка по рахунку підтверджує, що відповідачка знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість.

Оскаржуваним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 травня 2020 рокуу задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту й задовольнити вимоги банку в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін. При цьому послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту через отримання кредиту у розмірі 4276,50грн та сплату коштів на загальну суму 9660,50грн, оскільки із виписки вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами на загальну суму 58775,83грн, а також частково погашала заборгованість на суму 16607,11грн, що свідчить про наявність заборгованості.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось те, що крім кредитного ліміту споживачу було надано споживчий кредит у "Оплата частинами", що підтверджується випискою по рахунку. Оскільки відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом "Оплата частинами", то заборгованість за даною послугою погашалася банком за рахунок овердрафту, встановленого на кредитну картку, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України позивач вправі вимагати захисту свого права у суді шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, рішення суду не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені і штрафу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.56).

Відповідачка ОСОБА_1 подала 31.10.2011 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.68).

В ній вказані детальні дані про відповідачку, а потім зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуг.

Щодо відомостей про отримання позичальником картки дана анкета-заява у графі "Маю бажання оформити на своє ім`я" містить галочку навпроти платіжної картки "Універсальна". Також вказана анкета-заява не містить відомостей щодо конкретного кредитного ліміту, процентної ставки та відповідальності за порушення зобов`язань.

Наявний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", який містять положення про процентну ставку, обов`язків щодо щомісячного платежу, сплату пені та штрафу (а.с.69).

Однак, серед чотирьох видів кредитних карт не вбачається, який саме із видів обрав для себе позичальник, крім того, вказаний витяг з Тарифів не містить підпису позичальника.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.70-102).

Тарифи, Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 31.10.2011р станом на 17.09.2019 року наявна заборгованість у розмірі 34513,12грн, яка складається з:

--- 16831,85грн заборгованість за тілом кредиту;

--- 7697,95грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

--- 0,00грн заборгованість за нарахованими відсотками;

--- 7118,67грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

--- 744,98грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн;

--- 32393,45грн загальна заборгованість за наданим кредитом;

--- 2119,67 заборгованість по судових штрафах.

Отже, з вказаного розрахунку вбачається, що у позові позивач допустив помилку щодо складових заборгованості (заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн замість розміру 744,98грн помилково зазначено в розмірі 32393,45грн).

Також у вказаному розрахунку зазначено, що позичальником здійснено погашення: за тілом кредиту 4823,59грн, за простроченим тілом кредиту 10342,97грн, за пенею та комісією 1305,02грн. Тобто всього сплачено на погашення заборгованості 16471,58грн. У своїй скарзі позивач вказує про погашення позичальником заборгованості на суму 16607,11грн.

Відповідно до довідки, наданої позивачем до апеляційної скарги, відповідачці була надана такі кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 26.01.2015р, термін дії 09/17); № НОМЕР_2 (дата відкриття 25.01.2016р, термін дії 01/20); № НОМЕР_2 (дата відкриття 12.04.2016р, термін дії 01/20) (а.с.249).

Також до апеляційної скарги долучено банківську виписку за період з 01.01.1999 року по 16.06.2020 року (за вказаними картками), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.250-253).

За вказаною випискою остання операція, здійснена особисто відповідачкою, поповнення готівковими 29.11.2018 року в терміналі самообслуговування на суму 860,00грн.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи вказані положення закону, розгляд справи за відсутності сторін, відсутність заперечення з боку відповідачки та наявність в матеріалах справи долучених при розгляді справи в суді першої інстанції банківських виписок (а.с.150-152, 209-211), апеляційний суд вважає поважною причину неподання скаржником у встановлений строк докази, у зв`язку з чим ухвалив прийняти банківську виписку по рахунку та довідку на стадії апеляційного перегляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, відповідачкою не підписані, їх не можна вважати складовою кредитного договору. Також суд виходив з того, що у Анкеті-заяві позичальника від 31.10.2011 року відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Крім того, суд виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку та виписки щодо руху коштів вбачається, що відповідачка отримала з карткового рахунку 4276,50грн, а було погашено заборгованості на суму 9660,50грн, що свідчить про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку повернуті.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

У справі встановлено і це підтверджується розрахунком заборгованості та випискою банку, що позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано відповідну кредитну картку. Відповідачка, погашаючи заборгованість по кредиту, тим самим прийняла умови договору та погодилася з ними. Із виписки, яка є первинними документом й належним доказом, вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, потім погашала заборгованість за договором. Остання операція, здійснена особисто відповідачкою, поповнення готівковими 29.11.2018 року в терміналі самообслуговування на суму 860,00грн.

Відповідачем вказані обставини не заперечуються.

У Анкеті-заяві відсутні відомості про розмір кредитного ліміту, про базову процентну ставку, про відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати неустойки (пені і штрафу), про сплату комісії. Відповідна сума кредиту самостійно була встановлена банком, згідно з умовами.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як зазначено, в Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. З іншого боку, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та штраф. При цьому апеляційний суд вважає, що фактично вимога позивача стосується і стягнення процентів, не зважаючи на відсутність їх як складової заборгованості, оскільки про це детально йде посилання у позові (так зване договірне списання), а також враховуючи дані розрахунку заборгованості та банківської виписки за вказаними кредитними картками. Так, у розрахунку заборгованості наявна графа "відсотки погашені за рахунок кредиту", в якій зазначені платежі у кількості 36 платежів з 09.07.2016р (в розмірі 42,88грн) по 01.06.2019р (в розмірі 1700,66грн) на загальну суму 25595,92грн. Банківські виписки також містять вказані погашені проценти за рахунок кредиту на вказану суму 25595,92грн в зазначений період.

Отже мова йде про приховану форму стягнення процентів, розмір яких включено до тіла кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Анкету-заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи, заперечення відповідачки проти позову та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачкою, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить зазначення про розмір процентної ставки, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також сплату комісії.

Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаних процентів, штрафу та пені. Відповідно є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні вказаної складової кредитної заборгованості як тіла кредиту, до якої у прихованій формі включено заборгованість по процентах.

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені заочні рішення судом першої інстанції і в яких судами першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено, апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі залишено без змін, а в другій справі скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф (фіксовану частину), а за наслідками розгляду касаційних справ банку: в першій справі судові рішення судів першої і другої інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та ухвалено нове рішення про стягнення тіла кредиту, а в другій справі рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (процентної складової) було змінено у мотивувальній частині та викладено його у редакції цієї постанови, а саме з підстав того, що Умови та правила надання банківських послуг й Тарифи банку не є складовими кредитного договору.

Таким чином, з урахуванням невизнання відповідачкою позовних вимог повністю, того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, як і не підписані Тарифи, того, що в договорі (Анкеті-заяві) процентна ставка не зазначена, враховуючи положення ч.2 ст.530 ЦК України, мова може йти, при доведеності наявності заборгованості, лише про стягнення тіла кредиту, оскільки інші складові заборгованості, надані позивачем, є такими, що не доведені з огляду на їх неузгодження між сторонами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальником всього сплачено на погашення заборгованості 16471,58грн, розмір заборгованості за тілом кредиту (за тілом і за простроченим тілом) складає 24529,80грн (16831,85грн + 7697,95грн), а сума погашених процентів за рахунок кредиту складає 25595,92грн. Тобто, фактично на вказану суму (25595,92грн) було збільшено розмір кредитної заборгованості. Отже, враховуючи, що розмір заборгованості за тілом кредиту (24529,80грн) є менший від суми погашених процентів за рахунок кредиту (25595,92грн), тобто від суми процентів, розмір яких включено до тіла кредиту, слід дійти висновку, що за відсутності останніх заборгованість за тілом кредиту була б відсутня.

Тобто, є правильним по суті висновок суду першої інстанції про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку повернуті.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем.

А тому, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим. При цьому суд не звернув уваги на зміст розрахунку заборгованості та банківської виписки по рахунку, на те, що позичальником всього сплачено на погашення заборгованості 16471,58грн, що розмір заборгованості за тілом кредиту (24529,80грн) є менший від суми погашених процентів за рахунок кредиту (25595,92грн), на яку було збільшено розмір кредитної заборгованості, а тому дійшов помилкового висновку, що відповідачка отримала з карткового рахунку 4276,50грн, а було погашено заборгованості на суму 9660,50грн.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту, оскільки такий висновок по суті є правильний. А помилковість зазначення суду сум отриманих відповідачкою коштів з карткового рахунку та на погашення заборгованості не впливає на правильність прийнятого ним рішення про відмову в позові.

Також, підлягають відхиленню й посилання скаржника на встановлений позичальнику сервіс "Оплата частинами", внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту, оскільки вказаний сервіс врахований судом при з`ясуванні обставин справи та ухваленні рішення. Як було зазначено, з урахуванням положення ч.2 ст.530 ЦК України, на яку є посилання у скарзі, мова могла б іти, при доведеності наявності заборгованості, лише про стягнення тіла кредиту. Однак, як встановлено, заборгованість за тілом кредиту відсутня, оскільки така, що зазначена у розрахунку заборгованості (24529,80грн) є меншою, ніж сума погашених процентів за рахунок кредиту (25595,92грн), на яку було збільшено розмір кредитної заборгованості.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 вересня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська