15.09.2020
Справа № 642/5691/15-ц
Провадження № 2-п/642/17/20
У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Варук С.В.

заявника ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 адвоката Крячко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі № 642/5691/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Ленінський ВДВС ХМУЮ про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми було задоволено.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, скасувати вищевказане рішення суду, посилаючись на те, що про наявність вказаної цивільної справи та відповідно судове рішення про стягнення з нього заборгованості він дізнався у березні 2020 року після отримання від Ленінського районного суду м. Харкова позову по справі № 642/1320/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Позовної заяви, викликів до суду та самого заочного рішення про стягнення з нього заборгованості він не отримував. Крім того зазначив, що з рішенням суду він не згоден, оскільки воно суперечить нормам матеріального і процесуального права. В справі № 642/5691/15 позовні вимоги ОСОБА_2 фактично полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення вказаного судового рішення у зв`язку із знеціненням гривні відносно долара США. Ні наведеною правовою нормою, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний ОСОБА_2 спосіб. Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Таким чином, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято заяву до розгляду.

03 вересня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. подав письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, у яких просив заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю заяви.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просив скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі № 642/5691/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Ленінський ВДВС ХМУЮ про стягнення суми, а також призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Представник ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , а також представника ОСОБА_2 адвоката Крячко О.В., дослідивши заяву з додатками та матеріали цивільної справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню за наявності наступних підстав:

1) якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки;

2) якщо відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

3) докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

28 лютого 2013 року Ленінським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 54 404,51 грн.

Про вищевказане рішення ОСОБА_1 було відомо, оскільки у судових засіданнях приймав участь його представник.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 101 053,98 грн. У позові була зазначена адреса: АДРЕСА_1 . Вказана адреса була зазначена й у заяві від 02.04.2020 ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, а також була підтверджена відповіддю на запит суду адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України (а.с. 5, 58).

Всі документи надсилались судом на вищевказану адресу реєстрації ОСОБА_1 .

Згідно вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що на момент розгляду справи у відношенні ОСОБА_1 існували невиконані майнові зобов`язання, накладені судовим рішенням, були відкриті виконавчі провадження, про що ОСОБА_1 було відомо ще за першим судовим рішенням від 28.02.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_1 в силу вказаних норм зобов`язаний був повідомити орган реєстрації про своє місце перебування або зареєструвати своє справжнє місце проживання. Якщо він цього не зробив і не змінив адресу своєї реєстрації на фактичну, то повинен був забезпечити за адресою реєстрації приймання офіційної кореспонденції, в т.ч. із судів.

У заяві про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_1 не навів жодної поважної або об`єктивної причини, з якої він не отримував поштову кореспонденцію за своїм місцем реєстрації, тому дана процесуальна підстава для перегляду заочного рішення суду не доведена.

Крім того, ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи. Незгода із застосуванням судом норм матеріального права при вирішенні справи по суті не може бути підставою для скасування заочного рішення, оскільки суд не наділений правом скасовувати заочне рішення і призначати справу до розгляду з цих підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі № 642/5691/15-ц підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 260, 287, 288 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі № 642/5691/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Ленінський ВДВС ХМУЮ про стягнення суми - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 15 вересня 2020 року.

Суддя В.В. Вікторов