ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7615/20 Справа № 210/2684/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/2684/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», (надалі - ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 13.05.2009 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 35 % : 25% - ХОЗЛ, 10% - нейросенсорна приглухуватість з 13.05.2009 року на безстроковий термін.

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 21.04.2011 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 45 % : 35% - ХОЗЛ, 10% - нейросенсорна приглухуватість з 21 квітня 2011 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи на безстроковий термін.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 212 535, 00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 45 % професійної працездатності безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи також на безстроковй строк. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва І.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та позивача ОСОБА_1 , що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.06.1984 року по 13.06.1994 року та з 06.02.2002 року по 22.04.2009 року працював вибуховиком, начальником вибухової дільниці, начальником цеху, головним інженером цеху ВАТ «Промислово-виробниче підприємства «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є відповідач, у шкідливих умовах праці. (а.с. 46-57).

09.07.2010 року - позивач звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 57).

Відповідно до п.п. 9, 10, 14 Акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 06.04.2009 року,позивачу встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі - ХОЗЛ), нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), (надалі - туговухість).

Пунктом 17 вищевказаного Акту причина професійних захворювань - тривалий стаж роботи позивача в умовах запиленості повітря робочої зони (22 роки 05 місяців) і шуму (15 років 06 місяців), параметри яких перевищували нормативні.

Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу): фіброгенний пил з вмістом вільного Si02 від 10% до 70% в концентраціях від 2,1 до 32,3 мг/м3(при ГДК - 2,0 мг/ m3);

Рівень шуму: еквівалентний рівень від 82 до 116 дБА (при ГДР - 80 дБА).

Відповідно до пункту 19 вказаного Акту визначено посади осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Карла Лібкнехта, шахти імені Леніна РУ ім. Леніна, РУ імені Кірова, Північного ГЗКа, гірничого цеху № 1,5 ВАТ «ПВП» Кривбасвибухпром», особисто ОСОБА_1 на посадах начальника і головного інженера цеху, в період роботи на вказаних підприємствах (ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 13.05.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35 % : 25% - ХОЗЛ, 10% - нейросенсорна приглухуватість з 13.05.2009 року на безстроковий термін (а.с. 12).

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 21.04.2011 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 45 % : 35% - ХОЗЛ, 10% - нейросенсорна приглухуватість з 21 квітня 2011 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи на безстроковий термін ( а.с. 12).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 квітня 2009 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи позивача в умовах запиленості повітря робочої зони (22 роки 05 місяців) і шуму (15 років 06 місяців), параметри яких перевищували нормативні.

Отже, роботодавець ВАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ВАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Промислово-виробниче підприємства «Кривбасвибухпром», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 18.06.1984 року по 13.06.1994 року та з 06.02.2002 року по 22.04.2009 року, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 45 % та визнання його особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення, зважаючи на встановлення 45 % втрати ним професійної працездатності безстроково.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 45% та визнано особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (55 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: