Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 522/25941/16-ц

провадження № 61-11212св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про зобов`язання відновити банківське обслуговування банківської карти, стягнення збитків спричинених блокуванням коштів.

Вимоги мотивував тим, що з метою отримання заробітної плати на банківську картку він став користуватися послугами банку. У період з серпня 2008 року по лютий 2014 року йому були перераховані кошти на загальну суму 355 209,82 грн.

18 березня 2014 року банк заблокував карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях у Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

19 березня 2014 року на сайті банку з`явилась інформація про тимчасову неможливість банку виконувати свої обов`язки на території окупованого Криму.

Він неодноразово звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Одесі, але банк не повернув йому грошові кошти.

У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- зобов`язати відповідача відновити банківське обслуговування банківської картки НОМЕР_1 з коштами, що залишалися на рахунку - 355 209,82 грн;

- стягнути з відповідача на свою користь збитки, спричинені незаконним блокуванням коштів - 475 113,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано жодних доказів про те, що між ним та відповідачем був укладений будь-який договір про обслуговування банківської карти чи депозитний договір, або інший договір. Відсутні будь-які підтвердження щодо правовідносин між позивачем та відповідачем.

Апеляційним судом зазначено, що через прийняття низки нормативно-правових актів ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений реальної можливості вести господарську діяльність на території Криму. Вказані обставини є обставинами непереборної сили у розумінні статті 617 ЦК України, що унеможливили виконання банком своїх зобов`язань, а тому вимоги позивача не мають правової основи. ОСОБА_1 не надав суду належних і достатніх доказів, що на його картковому рахунку, який був оформлений у відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, залишилось 355 209,82 грн. Також не надано доказів завдання позивачу збитків незаконним блокуванням коштів у сумі 475 113,34 грн.

Аргументи учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів правовідносин між сторонами, що не відповідає дійсності. Відтак судом не було повно та всебічно досліджено матеріали справи та встановлені обставини справи. Крім того, судом не враховано, що договір про обслуговування зарплатного проекту укладається не між працівником та банком, а між юридичною особою роботодавця та банком, працівник лише приєднується до договору, а тому він не мав обов`язку отримувати копію цього договору.

У касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд неповністю дослідив всі обставини у справі, безпідставно застосував частину шосту статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки він не вимагав від банку надання йому банківських послуг на окупованих територіях.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про витребування підтвердження достовірності SMS-повідомлень банку та їх відправника

у оператора мобільного зв`язку.

У серпні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу,

в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну

скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що судами ухвалені законні та обґрунтовані рішення.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на касаційну скаргу, у якій зазначав, що картка була видана йому саме ПАТ КБ «ПриватБанк», оригінал якої було надано суддям для огляду як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, збільшена фотокопія є у матеріалах справи. Оскільки картковий рахунок підключений до міжнародної платіжної системи «VISA», банк безпосередньо на своїх серверах зберігає інформацію щодо ідентифікації клієнтів за платіжними картками, в тому числі облік банківських операцій за ними. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. Суд першої інстанції відхилив його клопотання на витребування доказів, чим порушив його право на доказування та позбавив його рівності сторін.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про повернення грошових коштів, що були на картці.

ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя у зв`язку з втратою можливості здійснювати банківську діяльність та незаконним вилученням майна, яке знаходиться на окупованій території.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказав, що він не може відновити банківське обслуговування банківської картки НОМЕР_1 з коштами, що залишились на рахунку, у сумі, які вказав позивач - 355 209, 82 грн., оскільки

в банку відсутні буд-які відомості щодо існування будь-яких коштів на банківській картці позивача.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 653/4275/16-ц (провадження № 61-17956св19) зазначено, що: «видача банком Особі__1 спеціального платіжного засобу - карти моряка, підтверджує наявність між сторонами відносин, що виникли із договору банківського рахунка. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на спростування заявлених Особою__1 вимог, зокрема, не обґрунтовано правомірності блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не надано відомостей та доказів того, що кошти на рахунку позивача відсутні або що надана ним суду карта моряка йому банком не видавалася».

У частинах першій, третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої, третьої статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані

в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом пункту 3 частини четвертої статті 265ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним

з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником.У рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48-49, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B. V.

v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У справі, яка переглядається, суди не надали оцінку наданим позивачем копіям документів, зокрема, банківській картці НОМЕР_1 , відомостям щодо позивача про суми виплачених доходів та утриманих податків у відповідний період, відомостям ПАТ «ПриватБанк» про те, що контактний номер телефону позивача НОМЕР_2 внесено до клієнтської бази 19 квітня 2011 року та який має статус фінансового, наявним у матеріалах справи SMS-повідомленням, які надходили на телефон ОСОБА_1 (а. с. 17 - 18, 110 - 120, 124 - 126).

Крім того, суд першої інстанції ухвалою від 12 червня 2018 року відмовив

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування відомостей про надходження SMS-повідомлень банку та їх відправника у оператора мобільного зв`язку (а. с. 162 - 164, 192 - 193),

Суди не навели належних мотивів відхилення зазначених доказів та доводів, не врахували, що електронні докази є одним із доказів згідно глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України.

Зміст оскаржених судових рішень свідчить, що заперечень щодо належності платіжної картки Visa Classic НОМЕР_1 ОСОБА_1 від ПАТ КБ «ПриватБанк» також не надходило, як і не надано доказів на спростування того, що кошти на рахунку позивача відсутні або що надана ним суду банківська карта йому банком не видавалася.

При цьому помилковими є висновки апеляційного суду, що обставини позбавлення ПАТ КБ «ПриватБанк» реальної можливості вести господарську діяльність на території Криму, який не має можливості виконувати взяті на себе зобов`язання перед клієнтами по обслуговуванню рахунків, є обставинами непереборної сили у розумінні статті 617 ЦК України, оскільки вимоги позивача

у тому числі спрямовані на відновлення права розпорядження коштами, які, за твердженням позивача, перебували у нього на картковому рахунку для отримання заробітної плати.

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову

у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (у редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року скасувати.

Передати справу № 522/25941/16-ц на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року та постанова Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков