Справа № 953/5968/20
04 серпня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі - Мельник В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/5968/20 за позовом ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Дверницьким Віктором Георгійовичем, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою, -
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.
Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.
Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав.
Згідно ч. 2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вказані обставини підтверджено наявною в матеріалах справи розпискою ОСОБА_2 від 21.05.2018 року.
Згідно з розпискою ОСОБА_2 від 17.06.2018 року він зазначив, що станом на 17.06.2018 року він повернув ОСОБА_3 частину позики у сумі 3000 доларів США, а залишок позики у сумі 7000 доларів США він зобов`язується повернути до 01.09.2018 року. Отже, враховуючи умови розписки від 17.06.2018 року, сторонами 17.06.2018 було змінено строк повернення залишку позики у сумі 7000 доларів США і відповідач зобов`язався повернути залишок заборгованості до 01.09.2018 року.
16.01.2020 року позивач направив відповідачу відповідну претензією про повернення вказаної суми позики. Однак, відповідачем позику повернуто не було.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Тобто за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики. Враховуючи, що у позивача наявний оригінал розписки, то є достатні правові підстави вважати, що відповідачем грошова позика не повернута позикодавцю у встановлені строки.
Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (частина перша статті 524 ЦК України).
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільноправових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Виходячи з викладеного та те, що позивач заявила позовні вимоги про стягнення боргу в гривневому еквіваленті, враховуючи принцип диспозитивності, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики (залишку позики) у розмірі 171 476 грн. 20 коп. (24,4966 грн. курс долара США станом на 13.02.2020 х 7000 доларів США), що не перевищує курс долара США станом на день ухвалення рішення.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано, якщо позика надана у гривні.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.
Такі висновки щодо застосування статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Крім того, відсотки, передбачені ст. 1048 ЦК України, не можуть нараховуватися на період виникнення прострочення строку повернення позики (тобто на період,який просить позивач 31.12.2018р. - 14.02.2020р.), оскільки період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Також позивач просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути інфляційні втрати за період з січня 2019 року по січень 2020 рік у розмірі 8334,17 грн.
Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини 2 статті 625ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідча інфляційних втрат в розмірі 8334,17 грн. внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задовлоенню не підлягають.
Також позивачем заявлені вимоги щодо стягнення суми 3% річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК за період з 21.05.2018р. по 14.02.2020р. у розмірі 6544,65 грн.
З огляду на положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3,поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Вищевикладені висновки відповідають правовій позиції, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц.
Як зазначалось вище, у розписці від 21.05.2018 року сторони узгодили такий строк повернення позики: суму позики у розмірі 4000 доларів США відповідач зобов`язався повернути до 01.06.2018 року, а суму залишку позики у розмірі 5000 доларів США зобов`язався повернути до 30.12.2018 року.
Тобто, прострочення повернення частини позики у розмірі 4000 доларів США розпочалось з 01.06.2018 року (враховуючи прийменник «до», тобто останній день повернення позики припадав на 31.05.2018), і тривав до 17.06.2018 року (до дня написання розписки від 17.06.2018, якою сторони змінили строк повернення позики).
Згідно з розпискою від 17.06.2018 року відповідач станом на 17.06.2018 року повернув частину позики у сумі 3000 доларів США, а залишок позики у сумі 7000 доларів США зобов`язується повернути до 01.09.2018 року.
Отже, прострочення повернення частини позики у розмірі 7000 доларів США розпочалось з 01.09.2018 року. А тому позивачем неправильно визначено почато прострочення повернення позики - з 21.05.2018р.
Таким чином, розмір 3% річних за період прострочення суми позики у розмірі 4000 доларів США з 01.06.2018 року до 17.06.2018 року (46 днів) становить 15,12 доларів США (4000 х 46 х 3% /365).
Розмір 3% річних за період прострочення суми позики у розмірі 7000 доларів США з 01.09.2018 року по 14.02.2020 року (в межах заявлених позивачем вимог) (532 днів) становить 306,08 доларів США (7000 х 532 х 3% /365).
Таким чином, загальна сума 3% річних за період прострочення повернення позики з 01.06.2018 року до 17.06.2018 року, з 01.09.2018 року по 14.02.2020 року складає 321,20 доларів США.
Враховуючи принцип диспозитивності та заявлення позивачем вимог щодо стягнення 3% річних в національній валюті у розмірі 6544,65 грн. (за курсом НБУ станом на 21.05.2018 року за 1 долар США - 26,147963 гривні), то стягненню підлягає 6544,65 грн., враховуючи, що вказана сума не перевищує суми, виходячи з розрахунку 3%річних в іноземній валюті (321,20х26,147963 = 8398,73; при цьому вказаний курс долара США не перевищує курс долара США станом на день ухвалення рішення).
На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за розпискою від 21.05.2018 (з урахуванням розписки від 17.06.2018) сума позики у розмірі 171 476 грн. 20 коп. та сума 3% річних у розмірі 6544 грн. 56 коп. В іншій частині позовних вимоги необхідно відмовити з підстав викладених вище.
Відповідності до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору як інвалід другої групи, а позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1779,01 грн. (177901,06 х 2400,76 / 240076,49).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,13,76,81,82,247,259,263-265,281,282,284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Дверницьким Віктором Георгійовичем, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну заборгованість за розпискою від 21.05.2018 (з урахуванням розписки від 17.06.2018) у сумі 177901 грн. 06 коп., що включає заборгованість за: позикою - 171476 грн. 20 коп., суми 3% річних - 6544 грн. 56 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1779 грн. 01 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 .
Суддя -