Провадження № 2/643/459/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року Московський районний суд у м. Харкові у складі: головуючого - судді Майстренко О.М., при секретарі Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 4/5 частин у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2015 року визнано за позивачем право власності на 2/5 частини квартири. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.08.2015 року позивачем було придбано 2/5 частини квартири.1/5 частина квартира належить відповідачу. Однак, відповідач більше 10 років постійно проживає в іншій країні разом із своєю матір`ю - ОСОБА_3 . Не цікавиться квартирою, не піклується про її технічний стан, не сплачує комунальні послуги, не виконує обов`язків щодо утримання квартири. Позивач самостійно піклується про майно, сплачує комунальні послуги та інші необхідні витрати.

Представник позивача адвокат Чайковська А. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 4/5 частин у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

1/5 частина вказаної квартири належить відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно висновку від 29.10.2018 року щодо технічної неможливості поділу квартири визначено, що поділ на два окремих об`єкта є неможливим, у зв`язку з тим, що неможливо поділити житлові кімнати, а підсобні приміщення знаходяться у спільному користуванні (як місця спільного користування). За технічними показниками об`єкт не може бути поділено.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що відповідач більше 10 років тому виїхав на постійне проживання до Німеччини. Після чого жодного інтересу до квартири за адресою: АДРЕСА_1 не виявляв, не сплачував комунальні послуги, не здійснював поточний та капітальний ремонт.

Ухвалою від 11 липня 2019 року було надано дозвіл позивачу внести суму вартості 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала відповідачу в розмірі 44580 гривен на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Харківській області задля забезпечення примусового припинення частки у спільній власності. Позивачем додана до матеріалів справи оригінал квитанції про внесення 44580 гривен на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Харківській області задля забезпечення примусового припинення частки відповідача у спільній власності .

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. В разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки в праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання і збереження спільного майна, в сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Верховний Суд України у правовому висновку від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У зв`язку з фактичною відсутністю відповідача, позивач позбавлений можливості спільного володіння і користування майном. Однак, у зв`язку з відсутністю будь-якого інтересу щодо спірного майна, припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Виходячи із встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права власності задовольнити

Припинити право власності на 1/5 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1999 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред.з 15.12.2017року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Майстренко О.М.