Справа № 357/4820/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Бондаренко Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Наталії Анатоліївни, боржник: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою 09.07.2020 року, шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 20.07.2020 року, мотивуючи тим, що 03.06.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав судовий наказ у справі №357/4820/20, 2-н/357/439/20, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.05.2020 року і до досягнення повноліття, а також судового збору в розмірі 210,20 грн. Судовий наказ набрав чинності 03.06.2020 року. 15.06.2020 року вона направила до міського відділу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження, однак, 25.06.2020 року в поштовій скриньці за місцем свого проживання виявила повідомлення від 18.06.2020 року, старшого державного виконавця Козачук Н. А., про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 6 частини 4 та частиною 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки резолютивна частина рішення та заява стягувача передбачають вчинення кількох дій, однак не визначено в якій частині необхідно виконати таке рішення. Такі дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Н. А. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними, оскільки судовий наказ, який містить вимоги про стягнення з боржника сум аліментних виплат та судового збору в повному обсязі відповідає вимогам ст. 155 ЦПК України. При поверненні судового наказу без виконання державний виконавець не здійснила посилання на те, якій нормі закону не відповідає судовий наказ, оскільки наявність вимог про стягнення аліментів та судового збору не є дефектом форми судового наказу. Посилання державним виконавцем на ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу повернення судового наказу без виконання не є підставою для повернення виконавчого документу у відповідності до вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», яка містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу без виконання. А іншу норму Закону України «Про виконавче провадження» або іншого закону чи підзаконного нормативного акту, якій би не відповідав судовий наказ державним виконавцем, не зазначено. Таким чином, старший державний виконавець Козачук Н. А. діяла не в межах, не на підставі та не у спосіб передбачений законом, дії по поверненню виконавчого документу без виконання були вчинені з порушенням не тільки норм Закону України «Про виконавче провадження», але й принципів обов`язковості виконання судового рішення, законності та справедливості, наслідком таких дій є порушення інтересів неповнолітніх осіб та не одержання аліментів на їх утримання. Тому, просила визнати дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Козачук Наталії Анатоліївни щодо повернення виконавчого документа судового наказу від 03.06.2020 року без прийняття до виконання, неправомірними та зобов`язати Білоцерківський міський відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти судовий наказ від 03.06.2020 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/4820/20 до примусового виконання.

23.07.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 03.06.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, у справі №357/4820/20, провадження 2-н/357/439/20, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 20.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат в сумі 210,20 грн. Судовий наказ набрав законної сили 03.06.2020 року та виданий стягувачу 09.06.2020 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12).

Також, судом встановлено, що 18.06.2020 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Наталією Анатоліївною винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 та частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки резолютивна частина рішення та заява стягувача передбачають вчинення кількох дій, не визначено в якій частині необхідно виконати таке рішення, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-11).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Так, судовий наказ від 03.06.2020 року у справі №357/4820/20, 2н/357/439/20, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, відповідає вимогам ст. 168 ЦПК України та вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 431 ЦПК України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, а саме виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Щодо виконавчого документу про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Як вбачається із судового наказу від 03.06.2020 року його резолютивна частина передбачає вчинення двох дій: стягнення аліментів на утримання дитини (періодичних платежів) та стягнення судового збору з одного боржника на користь одного стягувача, що підтверджується заявою ОСОБА_1 , про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання судового наказу від 03.06.2020 року, про стягнення аліментів та стягнення судового збору на її користь.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заявником було подано до примусового виконання один примірник судового наказу, який передбачає вчинення двох дій, а на підставі заяви в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» мала пред`явити виконавчий документ примірник судового наказу від 03.06.2020 року щодо примусового стягнення аліментів на утримання дітей та окремо примірник судового наказу від 03.06.2020 року щодо примусового стягнення судового збору в розмірі 210,20 грн.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні, оскільки старший державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Наталія Анатоліївна діяла в межах повноважень та у відповідності до ст. 4, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ судовий наказ від 03.06.2020 року, у справі №357/4820/20, 2-н/357/439/20, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 20.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат в сумі 210,20 грн., було повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козачук Наталії Анатоліївни (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський, 94), боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвалу складено 03.08.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко