Справа № 308/1822/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 інтересах якої діє адвокат Штефанюк Іван Матвійович на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року, ухваленого суддею Бедьо В.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 228 від 12.06.1997 року та видано Свідоцтво про одруження Серія НОМЕР_1 .

За час подружнього життя подружжям було придбано майно, що відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартира АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_1 .

Розподіл майна між сторонами в добровільному порядку не проводився, оскільки відповідач відмовляється вести розмови з цього приводу та не бажає в добровільному порядку врегулювати дане питання.

Посилаючись на викладене просив провести поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.01.2020 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1767,50 грн., судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Штефанюк І.М. просить змінити рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.01.2020 року та в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці власності спірної квартири, визнати за сторонами спільними боргові зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї на суму 36 000 доларів США та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 18 000 доларів США. В обґрунтування скарги посилається на те, що вона не була належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду. Також вказує, що при поділі майна подружжя слід врахувати і борги, які виникли зі зобов`язання в інтересах сім`ї. Так, 20.05.2005 року за письмовою розпискою вона позичила 36 000 доларів США, які були використані в інтересах сім`ї на придбання квартири. Отже у подружжя виникли зобов`язання у вигляді повернення позичених коштів, що повинно враховуватись при поділі майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ПЦК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, справу судом першої інстанції розглянуто за відсутності відповідача і належних доказів про отримання ним судових повісток матеріали справи не містять.

Отже, відсутні докази належного повідомлення про час і місце судового розгляду ОСОБА_1 , і оскільки апеляційна скарга обґрунтована такою підставою, то рішення суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню, а доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Вирішуючи даний спір по суті апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 12.06.1997 року (а. с. 13).

За твердженням позивача шлюб між сторонами розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду в кінці 2019 року, що не заперечується відповідачем.

За час шлюбу подружжям було придбано майно, що відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартира АДРЕСА_2 та зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджує договір купівлі-продажу квартири від 14.06.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №2186 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу п. Єгер Н.Д. (а.с.22) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» за № 7923067 від 30.07.2005 року (а.с.23).

При цьому в апеляційній скарзі жодним чином не оспорюється обставина щодо віднесення вказаної квартири до складу спільного майна подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Та оскільки спірна квартира є неподільною річчю і жоден з подружжя не дав загоди на присудження йому грошової компенсації, то цілком обґрунтованими є вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 такої квартири, як об`єкта спільного майна подружжя.

З приводу всіх доводів апеляційної скарги про те, що у подружжя наявні і борги, які виникли з договору позики від 20.05.2005 року, які також підлягають поділу між сторонами, то слід зазначити, що предметом розгляду даної справи є виключно поділ квартири АДРЕСА_2 . Боргові зобов`язання сторін не є предметом даного спору, відповідні позовні вимоги про їх поділ ніким не пред`являлися (в тому числі шляхом подання зустрічного позову) і такі судом першої інстанції не розглядалися. Відтак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу та приписів ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 і ч. 6 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не вправі розглядати такі вимоги та надавати їм правову оцінку.

А тому, всі доводи викладені у мотивувальній та прохальній частинах апеляційної скарги, щодо необхідності поділу між подружжям боргових зобов`язань, підлягають відхиленню.

Інших якихось доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції задовольняє частково апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню і такий був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в силу приписів п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір, який підлягав сплаті за подання такого позову, що становить суму 1767,50 грн. Судові витрати ОСОБА_1 понесені за подання апеляційної скарги, компенсації не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 376, 381, 382, 383 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Штефанюк Іван Матвійович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року, скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову щодо поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на квартиру, що за адресою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1767,50 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: