Справа № 2-753/12
Провадження №6/369/381/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2012 року у справі №2-5078/2011 р. частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 366 706 грн. боргу та 3219,00 грн. судового збору. .

На виконання вище вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 14 червня 2012 року №2-753/2012.

02 вересня 2020 року позивач звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на те, що його оригінал втрачено.

Для розгляду питання про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення в судове засідання були викликані сторони.

Заявник та боржник в судове засідання не з`явилися, але були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання

Суд, зваживши на вимоги ч.3 ст.442 ЦПК України, вирішив провести розгляд вказаної заяви за відсутністю сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали цивільної справи в повному обсязі, приходить до наступних висновків.

На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2012 року у справі №2-5078/2011 р., судом було видано виконавчий лист по справі.

Як вбачається із довідки про втрату виконавчого листа, видану Києво-Святошинським районним відділом ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 33356802 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

31 березня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу Долженко Д.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.6 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-753 від 14 червня 2012 року підлягала поверненню стягувачу.

Перевіркою журналу вхідної кореспонденції за період з 31 березня 2017 року по 17 серпня 2020 року інформація про направлення відсутня, що свідчить про втрату поданих до відділу документів.

Отже, з вище викладеного вбачається наявним факт втрати оригіналу виконавчого документу заявника від 14 червня 2012 року у справі №2-753/2012 .

Відповідно до пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

У постановах від 06 листопада 2019 року у справах №2-361/2011, №2-1053/10 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Отже, звертаючись з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заявник повинен зазначити обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази.

Щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд зазначає таке.

У постанові від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Ст. 12 вказаного Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001).

Аналізуючи наведені положення Основного Закону та рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що дія Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання ним чинності. Цей законодавчий акт не відновлює дію виконавчих документів, строк пред`явлення яких до виконання сплив до набрання ним чинності.

Отже, положення п. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної - сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно даних виконавчого листа виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 14 червня 2012 року у справі №2-753/2012, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання діяв до 29 травня 2013 року.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2012 року у справі №2-5078/2011 року, пропущено.

Відповідно до частини 1, 4 статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Заявником не подано заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях виконання судового рішення), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення юридично значимих дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними та допустимими засобами доказування.

Отже, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист для примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Заявницею ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження того, що через об`єктивні, непереборні, істотні труднощі не змогла отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист для примусового виконання.

З огляду на наведене суд не знаходить підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання.

Відмова у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку не перешкоджає можливості повторно звернутись з такою заявою, якщо будуть усунуті обставини, які слугували підставою для відмови судом у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 261, пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.Я. Волчко