П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ

справа № 759/19258/19

провадження № 22-ц/824/7262/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Мельника Я.С.

сторони :

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2020 року у складі судді Петренко Н.О., повний текст складений 21.01.2020 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором б/н від 28 квітня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 28 квітня 2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 132 960 грн. 83 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції черезнеповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідачу, відповідно до кредитного договору від 28 квітня 2014 року, емітовано кредитні карти НОМЕР_1 строком дії до 02.2018 року та НОМЕР_2 строком дії до 05.2019 року. Факт отримання кредитних карток відповідачем не заперечується. Крім того, ОСОБА_1 активно користувалась картками та кредитним лімітом, зокрема, здійснювала поповнення мобільного номеру телефону, здійснювала оплату в мережах магазинів та оформлювала послуги «Миттєва розстрочка».

Позивач зазначає, що банком було надано суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості, виписку по картрахункам по кредитному договору від 28 квітня 2014 року). Однак відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи, з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором, не проводилось, а надані до суду документи належним чином не досліджені.

Апелянт також зауважує, щооскільки, як встановлено судом, сторони не погодили розмір процентів, то підлягають застосуванню проценти, встановлені законом, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на підставі поданих позивачем доказів належним чином встановив всі обставини спору, зокрема про недоведеність позивачем своїх позовних вимог.

Відповідач заперечує, що саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, на які посилається позивач як на частину договору, її було ознайомлено під час підписання анкети-заяви від 28 квітня 2014 року. А тому, її на думку, відсутні підстави вважати, що між нею та банком було досягнуто у письмовому вигляді згоди про ціну договору у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 35 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 80 000 грн. (а. с. 11).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед банком на 17 вересня 2019 року складає 132 960 грн. 83 коп., з яких 71 160 грн. 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 27 341 грн. 62 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 173 грн. 61 коп. пеня за прострочене зобов`язання; 477 грн. 23 коп. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 6 807 грн. 66 коп. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 5-10).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що 28 квітня 2014 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 35 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 28 квітня 2014 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості.

Однак, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів та неустойки за договором кредиту.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 52 761 грн. 83 коп., що становить різницю між сумою отриманих кредитних коштів (308681,45 грн.) та сумою, внесеною на їх погашення (255919,62 грн.) (а.с. 93-96).

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що проценти, розмір яких не було погоджено сторонами, підлягають визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України.

Однак, з такими доводами АТ КБ «Приватбанк» погодитись не можна, оскільки, звертаючись до суду з даним позовом, банк вимоги щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ не заявляв.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям в цій частині постанови.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість у розмірі 52 761 (п`ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят одна) гривня, 83 копійки за кредитним договором б/н від 24 квітня 2014 року та судовий збір у розмірі 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень, 45 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: