ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1255/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1580/19 Категорія: 310010000 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаря:Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малашевського Костянтина Леонідовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це фактичним припиненням із відповідачем шлюбних відносин.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 травня 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2200, 00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., а загалом в розмірі 2 968,40 грн.

При винесенні рішення суд вважав доведеним факт припинення шлюбних відносин між сторонами з березня 2017 року у зв`язку з фактичним визнанням таких обставин сторонами у судовому засіданні.

На вказане рішення відповідач, діючи через свого представника - адвоката Малашевського К.Л., подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення незаконним в частині встановлених обставин та в частині стягнення з нього понесених позивачкою витрат на правничу допомогу.

Апелянт зазначає, що суд помилково встановив без належних та допустимих доказів ту обставину, що відповідач нібито «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»».

Такий висновок суду не ґрунтується на доказах, тому відповідач просить виключити з мотивувальної частини рішення вказані вище твердження.

Крім того, скаржник не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 2200,00 грн. Доводи в цій частині обґрунтовані тим, що документи, надані позивачкою в підтвердження понесених нею витрат на адвоката, не є обов`язковими, крім того, вони підписані позивачкою особисто, тому не підтверджено, що вони готувались адвокатом. Суд першої інстанції лише перелічив надані позивачкою документи, не надавши їм належної правової оцінки.

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить рішення суду скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу, відмовивши в задоволенні позову в цій частині. Також просить змінити рішення шляхом виключення з мотивувальної частини твердження про те, що відповідач нібито «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Звернувшись з апеляційною скаргою, відповідач не оскаржує рішення суду по суті, а просить змінити мотивувальну частину рішення, виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»».

Рішення суду оскаржується лише в частині обставин, які суд визнав встановленими, та в частині стягнення судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що сторони уклали шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9) та є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Основоположною засадою шлюбу є добровільність згоди подружжя жити однією сім`єю.

Частиною 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Можливість припинення шлюбу є виявом принципу його вільності та рівності подружжя, закріпленого у ст. 51 Конституції. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Отже, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, є встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б бажанню та інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Встановлення відсутності згоди одного з подружжя бути у шлюбі є достатньою підставою для розірвання такого шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог.

Апелянт у скарзі просить скасувати з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»», зазначаючи, що такі обставини не є доведеними.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с. 51, зворот) суд визнав встановленою обставиною посилання позивачки на те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор».

Такий висновок колегія суддів робить у зв`язку з тим, що усі вказані вище факти були перелічені судом у останньому абзаці другого аркушу рішення після слів «Судом встановлено…»

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів позивачки про те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»».

Суд допустив порушення процесуального закону щодо процедури встановлення обставин, які мають значення для справи, суд не дослідив обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивачки, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (факти) на вирішення справи по суті).

Зі змісту ст. 376 ЦПК України вбачається, що апеляційний суд може змінити рішення у відповідній частині, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Отже апеляційна скарга в частині оскарження встановлених судом обставин підлягає до задоволення, рішення суду зміні з виключенням із мотивувальної частини встановлення судом обставин про те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»», у зв`язку з тим, що у справі відсутні докази на підтвердження таких обставин.

Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження наданих послуг позивачкою було надано: ордер серії ЧК №108549 від 16.09.2019 про надання адвокатом Павленком С.І. правової допомоги ОСОБА_2 , Договір про представництво в цивільному процесі від 16.09.2019, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Павленком С.І., та Додаткову угоду до договору від 16.09.2019 про представництво в цивільному процесі від 16.09.2019, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести від 18.09.2019, розрахунок затраченого часу адвокатом Павленком С.І. по підготовці та веденню даної справи від 18.09.2019 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 48 від 16.09.2019 на суму 2200 грн. (а.с. 12-17).

Крім того, позивачка надала суду розрахунок затраченого часу адвокатом Павленком С.І. по підготовці та веденню даної справи станом на 25.02.2020 (а.с. 48), відповідно до якого адвокатом затрачено 4 години, що оцінені у 2400,00 грн.

З додаткової угоди до договору від 16.09.2019 про представництво в цивільному процесі від 16.09.2019 та розрахунку витрат на адвоката вбачається, що 1 год. роботи адвоката оцінена в 600,00 грн., адвокатом були здійснені дії із вивчення документів, надання консультації 16.09.2019 та 26.12.2019 (30 та 20 хв.), підготовка позовної заяви (1 год), підготовка заяв (про розгляд справи за участю представника, про ознайомлення з матеріалами справи, заява в порядку п. 10 ст. 175 ЦПК України), підготовка розрахунків від 18.09.2019 та від 25.02.2020, що в сукупності оцінено в 2400,00 грн.

Просили стягнути з відповідача 2200,00 грн. витрат на правову допомогу.

Вказані витрати на правничу допомогу, на думку суду, є обґрунтованими, відповідають принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи складність справи (про розірвання шлюбу).

Стороною позивача надано детальний розрахунок усіх отриманих від адвоката послуг, підстав для зменшення таких витрат не встановлено.

Апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду про судові витрати не підлягає до задоволення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням із мотивувальної частини встановлення судом обставин про те, що відповідач «зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор».

В частині розподілу судових витрат рішення суду підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з тим, що при поданні апеляційної скарги судовий збір сплачувався за оскарження рішення стосовно виключення посилання суду на встановлені обставини, то за задоволення апеляційної скарги в цій частині, понесені судові витрати підлягають стягненню із протилежної сторони.

Стосовно розподілу витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, суд виходить із такого.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Тому апелянт не сплачував судовий збір за оскарження рішення в частині стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу.

При поданні апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір за оскарження рішення стосовно виключення посилання суду на встановлені обставини в розмірі 1152,60 грн. Тому у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги в цій частині понесені судові витрати підлягають стягненню із протилежної сторони в повному обсязі.

Так як вимога апеляційної скарги щодо оскарження мотивувальної частини рішення задоволена, тому не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на адвоката, про що ОСОБА_2 заявила в судовому засіданні в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малашевського Костянтина Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 травня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що «відповідач зловживав спиртними напоями, а також неодноразово допускав подружню невірність; влаштовує сварки без будь-якого приводу; через постійні п`янки відповідача звільнили з роботи з філії «Автодор»».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Судді