Справа № 346/5273/19
Провадження № 22-ц/4808/880/20
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Чеботаря В.В.

представника ОСОБА_2 - адвоката Івасюка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Калинюк О. П. у м.Коломия,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 її брат і проживає в сусідньому будинку АДРЕСА_1 . У вересні 2019 року відповідач трактором заїхав на її земельну ділянку, що призвело до необхідності повторного її обробітку. Вказані неправомірні дії та поведінка відповідача спричинили позивачу моральні страждання та хвилювання, оскільки вона власними силами та працею впродовж кількох годин обробляла земельну ділянку шляхом її перекопування на зиму. Вказана подія не була єдиною, оскільки він систематично вчиняє щодо неї різного характеру протиправні дії. Зокрема, 25.01.2019 року під час викидання відповідачем снігу зі своєї земельної ділянки на ділянку позивача, остання зробила йому зауваження, однак, він намагався спричинити їй тілесні ушкодження лопатою, якою викидав сніг. Вказані неправомірні дії також спричинили позивачу моральні страждання та хвилювання, оскільки відповідач, незважаючи на прохання позивача про припинення таких дій, навмисно продовжував свою протиправну поведінку. Вказані події зафіксовані на відеокамери, що встановлені на її житловому будинку. До встановлення відеокамер протиправні дії та поведінка відповідача мали місце в період з 2009 по 2019 роки, що підтверджується висновками старших інспекторів Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 20.10.2015 року, 17.06.2016 року, 08.10.2017 року, в яких зазначено про наявність конфліктних ситуацій між сторонами з приводу створення перешкод в користуванні належною позивачу земельною ділянкою, а також супровідними листами начальника Коломийського МВ УМВС від 20.07.2009 року та 26.05.2010 року про проведення профілактичних бесід з ОСОБА_2 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2018 року в справі № 346/1693/17 встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу виникають спори щодо частини земельної ділянки, яка обліковується за житловим будинком позивача та яка межує із земельною ділянкою відповідача. Наведені обставини підтверджують спричинення їй відповідачем моральної шкоди з 2009 року, розмір якої вона оцінює в 20 000 грн., враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 20 000 грн моральної шкоди та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкодив розмірі 20000 грн та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Зокрема, апелянт вказує на те, що неправомірні дії ОСОБА_2 , які мали місце в період з 2009 року по 2016 року вплинули на неї та призвели до страждань та хвилювань. Таким чином, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того, вказує, що вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлено самостійно.

20 серпня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що апелянтом не наведено докази страждань, яких вона зазнала з 2009 року внаслідок його дій.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону .

Ухвалюючи рішення відмову у задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що документів, які б підтверджували наявність підстав для відшкодування моральної шкоди суду не надано, адже особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Однак, позивачем не надано доказів, які б встановлювали вину відповідача в порядку кримінального провадження чи адміністративного правопорушення.

Проте з висновком суду погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 30.07.2009 року та 26.05.2010 року Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області позивачу надано відповідь з приводу її письмових заяв відповідно від 23.07.2009 року та 05.05.2010 року про те, що в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 129 КК України. Із вказаними особами проведено відповідну профілактичну бесіду з метою недопущення вчинення антигромадської поведінки та рекомендовано звернутися до Коломийського міськрайонного суду (а.с. 15, 16).

Згідно з постановою Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 20.07.2011 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.07.2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи з тієї ж підстави (а.с. 17).

Відповідно до висновків про результати розгляду звернень ОСОБА_1 від 20.10.2015 року, 17.06.2016 року та 08.10.2017 року між сторонами існують неприязні відносини та виникають конфліктні ситуації з приводу користування земельною ділянкою. Із сторонами конфлікту проведено профілактичну роз`яснювальну роботу, спрямовану на недопущення проявів антигромадської поведінки та запропоновано утриматись від будь-яких дій до винесення рішення суду (а.с. 18-20).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2018 року, ухваленим в справі № 346/1693/17, скасовано рішення Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади від 31.03.2016 року № 348-7/2016 про затвердження акту за № 2 від 29.03.2016 року в с. Сопів Коломийського району Івано-Франківської області.

Також судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 протягом тривалого часу виникають спори щодо частини земельної ділянки, яка облікується за житловим будинком АДРЕСА_1 та яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 . Позивач неодноразово з 2011 року, а саме після написання заяви до Сопівської сільської ради про надання їй можливості приватизувати земельну ділянку орієнтовною площею 0,52 га, зверталася до правоохоронних органів, інших осіб та установ з проханням надати допомогу в проведенні приватизації земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 чинив їй перешкоди (а.с. 10-14).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Установлено, що постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим за ст. 173-2 ч.1 КУпАП та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст. 38 КУпАП.

За змістом цієї постанови 18 жовтня 2019 року у 19:00 год по місцю проживання в АДРЕСА_1 відповідач вчинив конфлікт із сестрою, ОСОБА_4 , під час якого висловлювався в її сторону нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, чим вчинив дії психологічного характеру, внаслідок яких могла бути завдана шкода, психічному здоров`ю потерпілої.

Отже, внаслідок неправомірних дій, з вини відповідача, позивачка зазнала душевних страждань, страху та переживань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, що негативно позначилось на її здоров`ї.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000 грн. Згідно ч.1 п.1ч.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою та другою цього Кодексу встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом установлено, що позивачкою разом з першою заявою по суті спору не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Крім цього, у матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове у задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позов ОСОБА_1 пілягає частковому задоволенню, то понесені нею витрати - 768 гривень судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та 1 261 грн 20 коп. судвого збору, сплаченого за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 25 000 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 червня 2020 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5000 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, 768 гривень судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та 1 261 грн 20 коп. судвого збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні п`ять тисяч гривень понесених витрат за надання правничої допомоги адвокатом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 16 вересня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський