Справа №265/5137/20
Провадження №2-о/265/421/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5137/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зацікавлена особа: Маріупольська міська рада,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що після смерті батька заявника, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі, відкрилась спадщина, що складається з кв. АДРЕСА_1 . При цьому заявник є єдиним спадкоємцем такого спадкодавця. Зазначав, що ОСОБА_3 був хворою людиною, тому потребував постійного догляду, на підставі чого заявник з листопада 2018 року по на день смерті ОСОБА_3 постійно проживав зі своїм батьком у спірній квартирі, хоча сам був зареєстрований за іншою адресою. На підставі цього він у шестимісячний строк після смерті свого батька не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, бо вважав, що фактично спадщину прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також продовжує постійно проживати у такій квартирі й на теперішній час. Однак нотаріус йому відмовив у прийняті заяви про прийняття спадщини через не підтвердження факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на момент смерті останнього рішенням суду. Отже просив суд встановити факт свого постійного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини в АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника Маріупольської міської ради про залишення без розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 через наявність на думку представника зацікавленої особи спору про право.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні, підтримуючи заявлені ним вимоги, вказував, що він дійсно після того, як його батько захворів був вимушений мешкати із ОСОБА_3 разом, щоб доглядати за ним, хоча був зареєстрований сам по АДРЕСА_3 . Просив суд задовольнити подану ним заяву.

Представник заявника, адвокат Гуртовой М. Б., в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги ОСОБА_1 , які просив суд задовольнити, вказуючи, що інших спадкоємців після смерті батька заявника немає.

Представники Маріупольської міської ради, які не з`явились до судового засідання по вказаній справі повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, за невідомих суду причин, у письмовому клопотанні від 9 вересня 2020 року заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що з аналізу ч. 1-3 ст. 223 ЦПК вбачається, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зауважує, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника справи до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Отже, на підставі викладеного вмотивування, суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності представника Маріупольської міської ради.

Суд, вивчивши матеріали справи та допитавши свідка, вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про смерть, виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 2691 від 29 листопада 2019 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова, актовий запис № 158 від 14 лютого 1969 року, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого вказано ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_4 (а. с. 8).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 472 від 2 квітня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_4 , у віці 70 років померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).

Зі свідоцтва про право власності на квартиру № 551 від 11 січня 1998 року вбачається, що кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, яке було зареєстровано 11 грудня 2000 року за № 36390 в Маріупольському БТІ (а. с. 10).

Факт реєстрації заявника, ОСОБА_1 , в АДРЕСА_3 з 1998 року підтверджується копією його паспорту (серія НОМЕР_2 ) (а. с. 4-5).

Відмова нотаріальної контори у прийнятті заяви ОСОБА_1 про оформлення спадкових прав щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 підтверджується листом від 4 серпня 2020 року Четвертої державної нотаріальної контори міста Маріуполя (а. с. 12).

За інформацією Четвертої державної нотаріальної контори міста Маріуполя вбачається, що відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкові справи не відкривались, що підтверджується інформаційною довідкою від 18 серпня 2020 року зі спадкового реєстру (а. с. 26, 27).

За відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 19 серпня 2020 року також вбачається, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 був зареєстрований лише один ОСОБА_3 , починаючи з 1970 року, який був знятий з реєстрації за такою адресою 17 грудня 2019 року.

Натомість відповідно до довідки № 71 від 5 серпня 2020 року ОСББ «Старт А» вбачається, що ОСОБА_1 постійно мешкав разом із ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а. с. 11).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказувала суду, що вона є сусідкою заявника, оскільки мешкає у кв. АДРЕСА_4 . При цьому вона є головою ОСББ «Старт А», що обслуговує такий будинок. Зазначала, що у кв. 84 вказаного будинку мешкав свого часу ОСОБА_3 , до якого часто навідувався його син, ОСОБА_1 . Однак у 2018 році ОСОБА_3 захворів, тому ОСОБА_1 був вимушений переїхати до свого батька та проживати із ним разом, доглядаючи та допомагаючи останньому. Вказувала, що у неї були добрі стосунки із ОСОБА_3 , який завжди хвалив свого сина, заявника. Стверджувала при цьому, що ОСОБА_1 біля півтора роки мешкав разом зі своїм батьком в кв. АДРЕСА_1 до моменту смерті ОСОБА_3 у листопаді 2019 року. Додавала, що вона навідувалась до квартири ОСОБА_3 , коли той ще мешкав один, а також коли із ним вже мешкав його син, заявник.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , будучи сином спадкодавця, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є таким, що фактично проживав постійно разом зі своїм батьком, ОСОБА_3 , по АДРЕСА_2 на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, що було доведено сукупністю досліджених письмових доказів по справі та показами свідка, внаслідок чого заявник набув спадкові права за законом на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином судом було встановлено, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки постійно мешкав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 .

Виходячи з переліченого вмотивування, суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом встановлення факту його постійного проживання разом із ОСОБА_3 на момент смерті такого спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 293-294, 315-316, 318-319 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зацікавлена особа: Маріупольська міська рада, - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживав разом зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10 вересня 2020 року.

Суддя