Провадження № 2/369/345/20
РІШЕННЯ

Іменем України

04.08.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді -Дубас Т.В.,

при секретарі - Мазурик Д.С.,

за участью позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Києво-Святошинський РВ ДМС у Київській області, про усунення перешкод у користування та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , у якому зареєстровані сторони.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що вона є власником будинку, проте проживати в ньому та користуватися ним не може у зв`язку з наявністю конфліктних відносин з відповідачем.

Зокрема, відповідач одружився та поселив в будинку свою дружину та племінника з дружиною без згоди позивача, що не дає останній можливості безперешкодно проживати, користуватися та розпоряджатися її житловим будинком.

З огляду на викладене позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, розташованим за адресою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з будинку та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 ; визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за цією ж адресою;

Ухвалою суду від 04.02.2019 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 03.05.2019 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 27.08.2019 у задоволенні заяви відповідача про забезпечення позову було відмовлено.

11.03.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_5 , в якому останній зазначив, що даний будинок придбавався за його кошти, виручені з продажу його квартири, проте він добровільно дав згоду на оформлення даного будинку на ім`я позивача, яка є його рідною донькою, та яка, в свою чергу, добровільно дала згоду на реєстрацію місця проживання та фактичного проживання відповідача у даному будинку. Крім того, відповідач з посиланням на норми законодавства зазначив, що він не може бути виселений з даного будинку, оскільки є членом сім`ї позивача. Також відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких заперечував обставини, на які вказувала позивач.

21.03.2019 року позивач та її представник подавали до суду відповідь на відзив на позову заяву, в якому заперечували обставини, на які вказував відповідач.

06.09.2019 року позивач та її представник в судовому засідання позов підтримали, просили задовільнити.

06.09.2019 року відповідач та її представник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

06.09.2019 та 15.06.2020 року допитані у судових засіданнях сторони у якості свідків, а також свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суду повідомили обставини проживання відповідача у будинку, належному позивачу, та про їх взаємовідносини.

02.07.2020 року позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити, представник позивача надіслала до суду письмовий виклад виступу у судових дебатах.

02.07.2020 року відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини такої неявки та позицію щодо позову суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Позивач є рідною донькою відповідача, що вбачається з її свідоцтва про народження.

Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О. за реєстровим номером № 4038. Наведене також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мала місце 18.12.2014.

На час розгляду справи у вказаному будинку зареєстровані сторони, відповідач проживає у цьому будинку, що підтверджується довідкою виконкому Гатненської сільської ради № 259 від 13.03.2019 та актом депутата Гатненської сільської ради про підтвердження місця проживання від 12.09.2018.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 в АКБ «Індустріалбанк» вбачається, що 17.12.2014 відповідачем було перераховано 334 000,00 грн. на рахунок ОСОБА_4 , після чого, відповідно до платіжного доручення від 18.12.12014 № 2 ОСОБА_4 перерахувала на рахунок ОСОБА_9 312 500,00 грн. з призначення платежу: оплата за придбання земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.10.2014 № 4041, після чого в той же ж день - 18.12.2014 приватним нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрації речових прав.

У подальшому у 2015 році позивач надала згоду на реєстрацію місяці проживання відповідача у спірному будинку.

Відповідач був вселений у спірний будинок як батько позивача, яка є власником квартири, і це вбачається з вище згаданої довідки виконкому Гатненської сільської ради № 259 від 13.03.2019, наданої суду представником позивача.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 ЖК УРСР визначено, що громадяни Української РСР мать право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Приписами ст. 3 ЖК УРСР визначено, що житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того, приписами ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені статтею 157, частиною першою статті 116 ЖК Української РСР.

Членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (стаття 157 ЖК Української РСР).

Таке виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК Української РСР може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків особи з конкретним місцем проживання. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 523/15394/16-ц.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З викладеного вбачається, що виселення, про яке просить позивач, можливе лише у випадках систематичної неправомірної поведінки особи, яка полягає у руйнуванні та псуванні житла, та поведінки, спрямованої на унеможливлення сумісного співжиття.

У той же час, позивачем у позовній заяві не надано жодного доводу та в ході розгляду справі не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що мала місце протиправна поведінка відповідача.

Позивачем не надано доказів відсутності її згоди на вселення відповідача до спірного будинку, відповідач, в свою чергу, безперервно та на законних підставах проживає у ньому протягом 6 років, сплачує комунальні послуги, тому суд дійшов висновку, що відповідач набув права користування спірним будинком у порядку, передбаченому законодавством України.

Крім того, враховуючи ті обставини, що спірний будинок був придбаний фактично за кошти відповідача, і даний факт не заперечується позивачем, суд, керуючись загальними засадами цивільного права - принципом справедливості, добросовісності та розумності, а також керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: « Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З урахуванням викладеного, керуючись правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 523/15394/16-ц ст. 47 Конституції України, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 9, 64, 116, 156, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 5, 18, 19, 23, 30, 76-81, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК УкраїниЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Києво-Святошинський РВ ДМС у Київській області, про усунення перешкод у користування та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Києво-Святошинський районний відділ Державної міграційної служби у Київській області, ЄДРПОУ невідомо, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

Суддя: Т.В.Дубас