КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 355/611/19 Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К. В.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/763/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 11263.74 грн.; вирішити питання судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 24.12.2015 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг згідно якої отримав кредит в розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.

Відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Зобовязання за кредитним договором не виконував, що як наслідок утворилась заборгованість станом на 17.03.2019 року у розмірі 11263,74 грн., яка складається з наступного: 1559,14 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 2012,19 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00.00 грн. нараховано відсотків за користуванням кредитом; 5329,85 грн. - нараховано пені; 1350,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу в суму 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 512,56 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О. Л. 29.10.2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог Крилова О. Л. зазначила, що суд при постановлені рішення дійшов помилкового висновку, про відсутність договірних зобов`язань між сторонами, про недоведеність укладення кредитного договору, видачі кредиту та картки.

Відповідач підписав Анкету-заяву від 24.12.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відсутність підпису ОСОБА_1 на Умовах та правилах не свідчать про те, що він не був з ними ознайомлений. Не означає відсутність договірних правовідносин та заборгованості.

Свою згоду з умовами договору відповідач підтвердив користуючись наданими Банком коштами, знімаючи кошти з банкомату та частковим погашенням заборгованості.

Судом не враховано, що АТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання перед відповідачем відповідно договору. Надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався та не спростовувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано.

На підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив Постанову від 21.03.2018 року у справу № 441/569/17, відповідно до якого вказано, що на підставі заяви позичальника виникають договірні відносини і факт користування карткою стверджує наявність кредитних правовідносин у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.

Апелянт додав до апеляційної скарги виписку по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідку про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2015 року гр. ОСОБА_1 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У Анкеті-заяві зазначені анкетні дані відповідача, відомості про місце роботи.

Вказано, що відповідач погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, проте немає відомостей з якими саме умовами та правилась ознайомлений і погоджується відповідач підписуючи Анкету-заяву.

Анкета - заявка не містить інформацію про суму наданого кредитного ліміту, та умови кредитування (а.с. 11).

Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.12.2015 року відносно відповідача станом на 17.03.2019, підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади.

Розрахунок заборгованості не містять даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (1 400 грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку (а.с.9-10).

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису ОСОБА_1 , неможливо встановити той факт, що підписуючи Анкету-заяву від 24.12.2015 року, відповідач був ознайомлений саме цими Умовами та Правилами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги (а. с. 13-27).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку неможливо встановити відомості про розмір кредитного ліміту наданого відповідачу.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач, був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Не можливо розібрати чи підписував ОСОБА_1 саме ці Умови та Правила, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд звертає свою увагу на ту обставину, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

На час розгляду справи судом, позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.12.2015 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг.

За вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами не складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач, був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Не можливо розібрати чи підписував відповідач саме ці Умови та Правила, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд звертає свою увагу на ту обставину, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.12.2015 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. На думку суду, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови та Правила надання банком кредиту не містять підпису позичальника, банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались.

Підписана заява позичальника не містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, відсутні підстави для висновку, що відповідач ознайомлений саме із тими Умовами та Правилами, які додані до позовної заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.12.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.04.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У матеріалах справи відсутні докази визнання відповідачем саме тих Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, та не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, в даній справі, шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у подібній справі №342/180/17.

Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 24.12.2015 року не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Розрахунки не містять підпису відповідальних осіб та не скріплені печаткою банку, а відтак не можуть бути належним та допустимим доказом у справі.

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на виписці по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідці про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки, що не були досліджені судом першої інстанції (а.с. 71-74).

Дані докази не були подані до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до матеріалів справи представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В. подала клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.6).

Відповідно до Клопотання представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В., просила розглянути справу за відсутності позивача. Вказала, що позовні вимоги АТ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «Приватбанк» відсутні (а.с. 3).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що позивачем свідомо було подано наявні у матеріалах справи докази, які останній вважав достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль