Справа №463/7982/20
Провадження №2-н/463/1028/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

22 вересня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення,

встановив:

Заявник ЛМКП «Львівводоканал» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2006р. по липень 2020 року в загальному розмірі 2343,87 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Аналогічні положення щодо строку оплати житлово-комунальних послуг закріплювались у ст. 32 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р. та у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р., в період чинності яких виникла спірна заборгованість.

Таким чином, оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання боржником кожного із цих зобов`язань.

Згідно матеріалів справи, з заявою про видачу судового наказу заявник звернувся у серпні 2020р. Відповідно, право на стягнення заборгованості обмежується трьохрічним строком позовної давності, тобто з липня 2017р., оскільки обов`язок щодо сплати заборгованості за липень 2017р. виник у серпні 2017 року.

Як вбачається з представленого стягувачем розрахунку, обрахована до стягнення заборгованість виникла не з 01.01.2006р., а плата за надані послуги водопостачання та водовідведення востаннє нараховувалась у серпні 2008 року. Після серпня 2008 року і по дату звернення до суду з даної заявою розмір заборгованості не збільшувався, плата за послуги водопостачання та водовідведення не нараховувалась. Боржники у вересні 2013 року та у березні 2019р. частково сплатили заборгованість в сумі 150 грн. та 400 грн. відповідно. раніше, оскільки станом на 01.06.2017р. розмір заборгованості вже становив 702,09 грн., що поза межами строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Під час розгляду цивільної справи № 464/5927/15 (постанова від 21.11.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не знайшов підстав відступити від таких висновків.

В свою чергу, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 490/14627/14-ц (постанова від 19.02.2020) переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Разом з тим, як уже зазначалась вище, обрахована до стягнення заборгованість в її кінцевому розмірі утворилась ще станом на серпень 2008 року і після цього на протязі трьох років боржники не вчиняли дії, які б свідчили про визнання ними свого боргу. Відповідно, такий строк слід вважати закінченим і часткова сплата боржниками у вересні 2013 року та у березні 2019р. заборгованості в сумі 150 грн. та 400 грн. відповідно не може свідчити про переривання строку позовної давності.

Таким чином, у справі яка розглядається з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги і тмоу, суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 161, 165, 260 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2006 року по липень 2020 року в загальному розмірі 2343,87 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.