ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5012/20 Справа № 185/6471/19 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, дружини, -

В С Т А Н О В И Л А:

08.07.2019 року позивач звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

10.07.2019 року позивач звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

17.10.2019 року ухвалою суду цивільні позови об`єднані в одне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 є її рідними повнолітніми дітьми, а ОСОБА_4 є її чоловіком.

На сьогоднішній день вона є непрацездатною особою, такою що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідачі не допомагають їй матеріально, а її пенсії не достатньо для проживання та лікування, тому вона змушена звернутися до суду.

Просила суд стягнути з відповідачів, кожного окремо, аліменти в розмірі ј частини їх доходу щомісячно на своє утримання.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на її утримання, у розмірі 1/8 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 10 липня 2019 року та довічно.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 10 липня 2019 року та довічно.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь РНОКПП ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 08 липня 2019 року та довічно.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 256.13 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 256.13 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в розмірі 256.13 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/10 частки з усіх видів його доходу (заробітку) та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього 1/20 частки з усіх видів його доходу (заробітку), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 29 листопада 1980 року. Цей шлюб було зареєстровано міським відділом ЗАГС м. Павлограда, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 29 листопада 1980 року зроблено запис за № 885 (а.с.7, т.2).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є рідними синами позивача (а.с.11, 12,т.1).

Позивач, згідно даних посвідчення серії НОМЕР_4 являється пенсіонером за віком з 01.09.2010 р. та довічно (а.с.8, т.2).

Отримує пенсію за віком розмір якої за період з грудня 2018 р. по травень включно 2019 р. Склав 13148,61 грн. (а.с.9, т.2). У 2019 р. щомісячна пенсія складає 2339,66 грн.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 615098 ОСОБА_2 є інвалідом першої «Б» групи за загальним захворюванням безстроково, потребує сторонньої допомоги, «Д» догляду сімейного лікаря (а.с.74, т.2).

Згідно даних індивідуальної карти амбулаторного хворого, позивач хворіє на сахарний діабет, є інсулінозалежною.

У 2010 року позивач перенесла ампутацію лівої нижньої кінцівки. На даний час не має можливості самостійно пересуватись, обслуговувати себе в побуті, потребує постійного стороннього догляду (а.с.15,16,21,22,23,24,т.2).

Відповідач ОСОБА_1 працює у ПРАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 06.07.2000 р. по теперішній час. Загальна сума його доходу за період з червня 2019 р. по листопад 2019 р., за винятком утримань, становить 130933,85 грн. (а.с.102, т.2).

До апеляційної скарги було додано свідоцтво про шлюб, який укладено було з ОСОБА_5 від 30 липня 2005 року. (а.с.123, т.2).

Встановлено, що ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.45, т.2), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.44, т.2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 26.11.2012 р. з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі Ѕ частки його доходу щомісячно (а.с.46, т.1).

З пояснень свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 і неповнолітніми дітьми проживають разом, однією сім`єю і ведуть спільне господарство.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Натомість, така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого про стягнення коштів на утримання на підставі норм передбачених Главою 9 Розділу ІІ СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка є пенсіонеркою, інвалідом, непрацездатною, має важке захворювання, потребує лікування, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач ОСОБА_1 , який є її сином, є працездатним, офіційно працевлаштований та має можливість її сплачувати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині щодо розміру аліментів, які стягнуті з апелянта на користь позивачки, колегія враховує висновки суду першої інстанції, що при визначенні розміру аліментів, які стягувались з ОСОБА_1 на користь матері було враховано стягнення аліментів на користь позивачки також і з іншого її сина та її чоловіка, враховувались перебування на утриманні ОСОБА_1 його дружини та двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.44, т.2), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.45, т.2), та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі Ѕ частки його доходу щомісячно (а.с.46, т.1), згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду від 26.11.2012 р.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до їх переоцінки.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому не переглядалось судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна