Справа № 643/4114/16-ц
Провадження № 2/643/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2020

10 липня 2020 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участі секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус ХМНО Маслак Н.В., Управління Служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, якою просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 20 від 26.12.2007 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В. 25.11.2011 за реєстровим № 3490, з правом позивача від свого імені продати зазначену квартиру з початковою ціною продажу 456100грн.

Вимоги позову мотивує тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , яка до переходу права власності до відповідача перебувала під іпотекою за договором №16/08-Б від 09.06.2008, укладеного між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на виконання умов договору кредиту від 26.12.2007, укладеного між банком та ОСОБА_2 . У зв`язку з переходом права власності до відповідача від попередніх іпотекодавців, банк посилаючись на положення ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», вважає, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і тому відповідач став іпотекодавцем вищезгаданої квартири, а тому позивач має право звернути стягнення на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору № 20 від 26.12.2007.

З боку представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви,із яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позову через їх безпідставність та необґрунтованість, а тому просить у задоволені позову відмовити.

Від представника позивача надійшла заява, якою останній просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача також звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю, в задоволені вимог позову просить відмовити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за їх відсутності не надали.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що 26.12.2007 між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №20, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 2644000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 25.12.2012.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 09.06.2008 за № 16/08-Б.

Відповідно до пункту 2.1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок «літ. В-5», загальною площею 6 422,9 кв.м, житловою площею 2 285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону.

Пунктом 3.1.6. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору та набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання кредитного договору, якщо іпотекодержатель і наступник іпотекодавців не досягнуть згоди про інше.

Відповідно до пункту 6.6. вказаного договору у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених у Законі України від 05.06.2003 № 898-IV«Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV). При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки в повному обсязі. Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або цього договору), має надіслати іпотекодавцям (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором перестав виконувати з грудня 2008.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05. 2010, яке на час розгляду справи не виконано, на користь Банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1664543,02 грн. та 2630252,33 доларів США, разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 договір іпотеки від 09.06.2008 № 16/08-Б визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек, знято заборону на відчуження житлового будинку «літ. В-5», розташованого на АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.04. 2012 заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 11.09.2009 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмета іпотеки поновлено за реєстраційним номером 12489264, що підтверджується витягом від 14.05.2012 за № 36009183.

Також поновлено відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний № 12488862, що підтверджується витягом від 14.05.2012 за № 36008860.

Далі, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В. 25.11.2011 за реєстровим № 3490, квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності набута відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 379 ЦК України, як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житло як об`єкт права власності повинен відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

Цивільний Кодекс України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (ст. 380 ЦК України), садиба (ст. 381 ЦК України) та квартира (ст.382 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою визнається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 14.05.2015 за № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону № 898-IV предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Отже, чинне законодавство, зокрема ЦК України, Закон № 898-IVта Закон України від 02.10.1992 № 2654-XII «Про заставу», не містить жодної статті, яка б визначала особливості іпотеки житла - багатоквартирного житлового будинку чи квартир у ньому.

Таким чином, у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.

Такі висновки вбачаються із постанови від 19.06.2019 по справі №643/17966/14-ц Великої Палати Верховного Суду, що підтримує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 (провадження № 6-1193цс15) та від 05.10.2016 (провадження 6-1582цс16), у яких зазначено, що неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку у цілому, а не окремих квартир.

Крім того, суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 по справі 643/17966/14-ц., де зазначено, що Банк обрав не правильний спосіб захисту своїх порушених прав.

Далі, п. 6.4. укладеного між сторонами договору іпотеки від 09.06.2008 визначено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися у такому порядку: шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки: - відповідно до пункту 3.1.5. цього договору іпотекодавець на вимогу іпотекодаржателя, повинен передати іпотекодаржателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (пункт 6.4.1. цього договору); - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), втрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати та утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору (пункт 6.5.); - у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі № 898-IV. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки а повному обсязі. Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або даного договору), має надіслати іпотекодавцям, (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки (пункт 6.6.); - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредиток договору або цього договору (пункт 6.7); - реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інакше не передбачено рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та з дотриманням вимог Закону № 898-IV.

Позивач як іпотекодержатель згідно з договором іпотеки та ч.3 ст. 36 Закону № 898-IV може задовольнити свої кредиторські вимоги під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі, встановленому ст. 38 цього Закону.

Продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до ст.ст. 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі визначено умовами договору іпотеки (пункт 29 цього договору), та з урахуванням положень ст.ст. 36, 38 № 898-IV Закону є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Отже, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом із наданням йому всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, є неправильним, оскільки сторонами у договорі іпотеки визначено, що судовий спосіб звернення стягнення застосовується у випадку, коли позасудове врегулювання не привело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.05.2019 (провадження № 14-112цс19) та від 12.06.2019 (провадження № 14-48цс19).

Таким чином, суд аналізуючи вищевикладене, враховуючи в сукупності наявні у справі докази, дійшов висновку, що у суду відсутні підстави для задоволення вимог позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», адреса місця знаходження:03087, м. Київ, вул.Єреванська,1 ();

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , (ІПН: НОМЕР_1 );

Третя особа: Приватний нотаріус ХМНО Поляк Дмитро Васильович, адреса місцезнаходження: 61146, м. Харків, вул. Валентинівська,23;

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , (ІПН: НОМЕР_2 );

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Третя особа: приватний нотаріус ХМНО Маслак Н.В., адреса місця знаходження: АДРЕСА_7 ;

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, адреса місця знаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська,55.

Суддя О.О. Сугачова