ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/730/20 Справа № 205/6085/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року звернувся до суду із даним позовом в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони у період з 09 березня 2001 року по 22 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 , яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 серпня 2008 року, і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, на підставі якого Новокодацьким ВДВС ГУ ТУЮ відкрито виконавче провадження.

Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліментів, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на липень 2018 року становить 21 039,33 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь неустойку за несплату аліментів у розмірі 21 039,33 грн.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.25).

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії (а.с.40-41), в якому уточнивши свої вимоги просить суд визначити його який за природою аліментного зобов`язання сплачував аліменти щомісячно як передбачено рішенням суду по справі №2-1312/2009р., яке набрало законної сили 03 травня 2009 року, і як передбачено ч.2 ст.182 СК України (а.с.116-118).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено та ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 21 039,33 грн..; вирішено питання стосовно судових витрат; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що первісний позов є обґрунтованим, тоді як зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним починаючи з травня 2009 року сплачувались аліменти, а отже заборгованість по сплаті аліментні в відсутня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 09 березня 2001 року (а.с.6), який розірвано 22 квітня 2009 року. Після розірвання шлюбі позивач змінила прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина ОСОБА_3 (а.с.7), яка проживає із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні (а.с.9).

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року встановлено батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також, із ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку і доходу, але не менше чим встановлено законом, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, на користь ОСОБА_7 , починаючи з 06.08.2008 року і до повноліття дитини чи змін у майновому становищі сторін (а.с.13-15).

Згідно довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра встановлено, що станом на 01.08.2018 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 69541,21 грн. (а.с.10-12).

Задовольняючи первісні позовні вимоги районний суд входив з їх обґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд виходив з того, що копії чеків електронних переказів грошових коштів та поштові повідомлення з відмітками про вручення, які надані ОСОБА_1 (а.с.42-95), з яких вбачається, що ним здійснювалось перерахування коштів призначенням яких зазначено «аліменти». Із цього можна зробити висновок, що відповідачем дійсно сплачувались аліменти на дитину, але їх розмір був недостатнім, так як нараховані суми до сплати аліментів були значно більшими, ніж ті, які перераховував відповідач, що і призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p =(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення пені з відповідача на користь позивача за прострочку сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що починаючи з травня 2009 року ним було сплачено аліменти на користь позивачки щомісяця, що підтверджується квитанціями, а тому заборгованість по аліментам відсутня, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки розмір сплачених аліментів, які сплачувались відповідачем, був недостатнім, а тому заборгованість наявна.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів у тому контексті, який на думку заявника свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а отже виключає покладення на нього відповідальності у формі пені.

Судом першої інстанції проведено розрахунок пені відповідно до вимог чинного законодавства, розрахунки яких перевірені колегією суддів, та колегія суддів погоджується з ними та вважає їх вірними.

Що стосується зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає їх безпідставними, з наступних підстав.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи та згідно довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра встановлено, що станом на 01.08.2018 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 69541,21 грн. (а.с.10-12), проте доказів відсутності такої заборгованості відповідачем не надано до суду, а тому доводи наведені в апеляційній скарзі про незаконність рішення в цій частині фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2020 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко