Справа № 185/5337/20
Провадження № 2/185/3117/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення річних, інфляційних, пені за невиконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь : інфляційні за договорами позики 13 липня 2011 року, 18 липня 2011 року, 12 серпня 2011 року, 25 грудня 2011 року, 13 березня 2012 року, 27 березня 2012 року, 30 березня 2012 року, 27 квітня 2012 року за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 12 305,00 грн., річні 4 391,00 грн., а всього 16 696,00 грн.; пеню за договором позики від 13 липня 2011 року за період з червня 2019 року по червень 2020 року в розмірі 73 000 грн.

У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що між нею та відповідачем 13.07.2011 року, 18.07.2011 року, 12.08.2011 року, 25.12.2011 року, 13.03.2012 року, 27.03.2012 року, 30.03.2012 року, 27.04.2012 року були укладені договори позики грошей. 30.10.2012 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду за даним договорами було стягнуто 48 800 грн., основного боргу, пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 13.07.2011 року в розмірі 51 800 грн., судового збору - 1006 грн. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалося і набрало чинності. До теперішнього часу сума боргу позики 48 800 грн. не повернута. Вважає, що відповідач повинен сплатити їй 3% річних та інфляційні витрати за період з червня 2017 року по червень 2020 року від суми боргу 48 800 грн. в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до розрахунку на її користь підлягає стягненню інфляційні витрати 12 305,00 грн., 3% річних 4 391,00, а всього 16 696,000 грн. Крім того, 13.07.2011 року за договором позики відповідач отримав 20 000 грн., які до теперішнього часу не повернув. Пунктом 6 даного договору позичальник за прострочення виконання зобов`язань виплачує 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. В межах спеціальної позовної давності розмір пені складає 73 000 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позов відповідно до змісту якого зазначив, що позов не визнає в повному обсязі. Так рішення Павлоградського міськрайонного суду від 30.10.2012 року на яке посилається позивач було ухвалено без його участі. На даний час він збирається звернутися до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення. Крім того, за даним рішенням з нього стягнуто 28 123, 26 грн. Вважає, що позивач використав право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені шляхом стягнення коштів у судовому порядку з боржника, про що свідчить рішення суду від 30.10.2012 року.

Позивачем до Павлоградського міськрайонного суду надано відповідь на відзив, де остання зазначає, що відповідач з метою ухилення від грошового зобов`язання, на свій розсуд трактує матеріальні норми права що передбачені ст.ст. 610, 611, 1048, 1050 ЦК України, оскільки жодною матеріальною нормою не передбачена заборона припинення відповідальності за порушення грошового зобов`язання за обставинами, що викладені позивачем у позові. Позиція відповідача є хибною і не відповідає загальним правовим наслідкам порушення зобов`язань. Договори позики відповідачем не оскаржені. Доказів про повернення позивачу 20 000 грн. за договором позики від 13.07.2011 року та іншим договорам позики не надано, таким чином він повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

У судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав з обставин викладених у відзиві на позов. Пояснив, що до теперішнього часу з заявою про перегляд заочного рішення від 30.10.2012 року він до суду не звертався. З позовом про визнання договорів позики недійсними не звертався. Дійсно мав місце факт укладання договорів позики, частково він погашає борг, однак вважає що намір позивача стягнути суми заявлені у даному позові є несправедливим.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 30.10.2012 року встановлено що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 13 липня 2011 року, 18 липня 2011 року, 12 серпня 2011 року, 25 грудня 2011 року 13 березня 2012 року, 27 березня 2012 року, 30 березня 2012 року, 27 квітня 2012 року були укладені договори позики грошей на загальну суму 48 800,00 грн. Відповідачем сума боргу не повернута у зв`язку з чим, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто : суму боргу за договорами позики - 48 800,00 грн.; пеню за прострочення виконання договору позики грошей від 13.07.2011 року в розмірі 51 800,00 грн.; суму судового збору - 1006,00 грн. (а.с. 10)

Дане рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили.

14.11.2012 року Павлоградським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договорами позики.

Відповідно до довідки начальника Павлоградського МРВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.07.2020 року, згідно зведеного виконавчого провадження № 50332152 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі загальної суми боргу 152 000, 00 грн. всього сплачено 26 023,26 грн.: з 10 623,26 грн. - з заробітної плати боржника; 15 400,00 грн. сплачено самостійно боржником. Залишок заборгованості станом на 02.07.2020 року складає 125 976, 74 грн. (а.с. 9)

Відповідно до довідки державного виконавця Павлоградського МР ВДВС від 04.09.2020 року № 34/73756, станом на 04.09.2020 року по зведеному виконавчому провадженню № 50332152 з боржника стягнуто 28 123,26 грн., з них: 10623,26 грн. - з заробітної плати; 17 500, 00 грн. самостійно боржником. Залишок заборгованості станом на 04.09.2020 року складає 123 87, 74 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції та 3% річних за період з червня 2017 по червень 2020, відповідно до розрахунку наданого позивачем.

Індекс інфляції з червня 2017 по грудень 2017 складає : 101, 6 х 100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 х 100,9 х 101,0 = 107,0

Індекс інфляції за 2018 складає: 109,8; за 2019 - 104, 4; січень - червень 2020 - 102,0

Індекс інфляції з червня 2017 по червень 2020 складає: 107,0 х 109,8 х 104,4 х 102,0 = 125, 1.

Позивач у позові просить суд стягнути інфляційні витрати за період з червня 2017 по червень 2020, що на її думку складають 48 800,00 грн. х 125,1 = 6 105,00 грн. - 48 800,00 грн. = 12 305,00 грн.

Суд вважає, що позивачем була допущена арифметична помилка у розрахунках суми інфляційних витрат, так стягненню підлягають інфляційні витрати : 48 800,00 х 125,1 = 61 048, 80 грн. - 48 800,00 грн. = 12 248,80 грн., тоді як сума розрахована позивачем 12 305,00 грн.

Отже стягненню підлягає сума інфляційних витрат - 12 248, 80 грн.

3% річних з червня 2017 по червень 2020 (761 день) складають - 3% : 365 днів = 0, 008% (в день) х 48 800,00 грн. = 3,90 грн. х 1126 день = 4391, 00 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати в розмірі 12 248, 80 грн. та 3 % річних в розмірі 4 391,00 грн., а всього 12 248,80 грн. + 4 391,00 = 16 639, 80 грн.

Крім того, за договором позики від 13.07.2011 року відповідач отримав від позивача 20 000 грн. які до теперішнього часу не повернуті.

Відповідно до п. 6 договору позики позичальник за прострочення виконання зобов`язань за цим договором виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В межах спеціальної позовної давності пеня з (червня 2019 по червень 2020) складає 20 000, 00 грн. х 1% = 200 грн. х 365 = 73 000,00 грн.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за договором позики від 13.07.2011 року за період з червня 2019 по червень 2020 в розмірі 73 000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивач звільнена від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення річних, інфляційних, пені за невиконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договорами позики від 13 липня 2011 року, 18 липня 2011 року, 12 серпня 2011 року, 25 грудня 2011 року 13 березня 2012 року, 27 березня 2012 року, 30 березня 2012 року, 27 квітня 2012 року : інфляційні витрати за період з червня 2017 року по червень 2020 року в розмірі 12 248 (дванадцять тисяч двісті сорок вісім ) гривень, 80 копійок; 3% річних в розмірі 4391 (чотири тисячі триста дев`яносто одна) гривня 00 копійок, а всього 16 639 (шістнадцять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 13 липня 2011 року пеню за період з червня 2019 року по червень 2020 року в розмірі 73 000 (сімдесят три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 896 (вісімсот дев`яносто шість ) гривень 96 копійок.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2020 року.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Суддя С. Г. Юдіна