Дата документу 21.09.2020 Справа № 336/1309/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/1309/19Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В. Повний текст рішення складено 26.12.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2039/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просив стягнення з відповідачів на його користь аліментів на його утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з кожного, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом і довічно.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що є батьком відповідачів. Він є особою похилого віку, єдиним джерелом доходів якого є пенсія, що обчислюється сумою в 1538,12 грн., якої не вистачає для організації його життєдіяльності. Він є самотньою особою, яка не може розраховувати на сторонню допомогу; у нього відсутнє житло, оскільки, розлучаючись зі своїми жінками, він залишав житло сім`ям, у зв`язку з чим на час подання позову він тимчасово проживає при храмі АДРЕСА_1 . Окрім того, він має статус особи з інвалідністю другої групи від загального захворювання, встановленої безстроково, у зв`язку з чим проходив реабілітацію з клініко-функціональним діагнозом «Захворювання лівої легені»; означене захворювання органів дихальних шляхів, наявність якого і зумовила встановлення групи інвалідності, потребує коштовного лікування, на яке з урахуванням витрат на елементарні побутові потреби не вистачає отримуваних ним коштів. Відповідачі в добровільному порядку не надають батькові матеріальної допомоги, хоча той її потребує. Між тим, відповідачі мають таку можливість, оскільки є здоровими, молодими особами, здатними за рахунок своїх заробітків забезпечити гідне власне життя та допомогти батькові, який гостро потребує їхньої фінансової допомоги.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Щасливу О.В. (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 18) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року (а.с. 86-91) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлений, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, що не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно.

Стягнуто з ОСОБА_1 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлений, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, що не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно.

Стягнуто з ОСОБА_4 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлений, ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, що не працює, чиє зареєстроване місце проживання судом не встановлено, на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на його утримання в розмірі 700,00 грн. довічно.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у доход держави по 256,00 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року вже переглядалось в судовому порядку апеляційним судом в частині за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року (головуючий суддя (суддя-доповідач Гончар М.С., судді Маловічко С.В. та Подліянова Г.С. а.с. 146-149) апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задоволено.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на його утримання в розмірі 400,00 грн. довічно та у доход держави 256,00 грн. судового збору скасовано.

Ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у цій справі відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні аліментів з відповідачів у цій справі залишено без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

У подальшому, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 171-174) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 400 грн. довічно та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 176).

Ст. 370 ЦПК України визначений порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, зокрема:

1. Якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

2. У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

3. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

4. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

5. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 , передбачених ст. 370 ЦПК України, у цій справі апеляційним судом не встановлено.

Оскільки, суд першої інстанції не міг розглядати і не розглядав наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи при перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі під час розгляду вищезазначених апеляційних скарг відповідача ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 .

Так як рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 взагалі відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржувалась та не було предметом апеляційного перегляду за вищезазначеною постановою Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у цій справі (а.с. 146-149).

Крім того, дана справа розглядалась апеляційним судом 14 квітня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цієї справи, тому відповідач ОСОБА_1 не міг бути і не був присутнім під час апеляційного розгляду справи 14 квітня 2020 року.

За таких обставин, апеляційний суд на сьогодні не позбавлений права переглянути рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року (а.с. 86-91) в частині, яка раніше не була предметом апеляційного перегляду, а саме: в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 в межах доводів та вимог апеляційної скарги останнього.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 відкрито 04 червня 2020 року (а.с. 183) та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 191).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 188-189).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час їх розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 196-197).

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, що набрав законної сили з 02.04.2020 року, та був чинним до 16.07.2020 року включно, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у цій справі в частині стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 на суму 400,00 грн., а також судового збору 256,00 грн. на користь держави, керувався ст. ст. 172, 202, 205 СК України, України, ст. 15 ЦК України, 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі у цій частині.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що:

- не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження,

- ґрунтуються не на доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України,

- є такими, що лише відображають позицію відповідача ОСОБА_1 у цій справі, викладену в його запереченнях на позов позивача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно заперечував проти позову позивача у цій справі у повному обсязі (відзив відповідача на позов позивача у цій справі а.с. (31- 32) з підстав, зазначених на теперішній час в його апеляційній скарзі у цій справі (а.с.171-174).

При цьому, в обґрунтування свого відзиву на позов позивача у цій справі відповідач ОСОБА_1 додавав лише такі докази:

- копію свідоцтва про народження сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33),

- копію свідоцтва про народження сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.34),

- копію конверту на ім`я ОСОБА_8 ( АДРЕСА_5 ) із подарунком для майбутньої мами (а.с.35),

- копію свого паспорту громадянина України з відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 36).

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 09.12.2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6 , є надані останнім апеляційному суду:

- посвідчення ОСОБА_6 від 06.11.2019 року, що він має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних дітей (а.с 192-193),

- довідка вищого навчального закладу відносно повнолітнього сина ОСОБА_7 , 1998 р.н., про його навчання з 01.09.2019 року на денній формі навчання на контрактній основі, стипендією не забезпечується (а.с. 194),

- студентський квиток повнолітнього сина в ОСОБА_7 , 1998 р.н., від 01.09.2020 (а.с.195).

Проте, цими доказами не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, а саме: в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_6 лише на суму аліментів 400,00 грн. щомісячно довічно, та зокрема, що:

- ОСОБА_6 , якій не був всиновлений вітчимом, (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

- та якій ( ОСОБА_6 ), як повнолітній син, зобов`язаний взагалі, а не за наявності будь-яких умов, в силу вимог ст. 202 СК України сплачувати аліменти на свого непрацездатного батька ОСОБА_2 ,

- якій (батько ОСОБА_2 ) на час розгляду цієї справи судом першої інстанції є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково (а.с.3, 7), отримує пенсію 1538,12 грн. щомісяця (а.с.8), будь-яких соціальних допоміг не отримує (а.с.8 зворот), має захворювання лівої легені, рекомендовано Д - облік та лікування лікаря-онколога (а.с.3 зворот), не має власного житла (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), у зв`язку із чим, потребує цих аліментів від повнолітнього сина ОСОБА_9 у сумі 400,00 грн. щомісяця,

- при цьому, встановлено, що батько ОСОБА_2 не був позбавлений батьківських прав відносно відповідача ОСОБА_6 ,

- батько ОСОБА_2 не ухилявся від утримання сина ОСОБА_9 до повноліття (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідачем ОСОБА_6 апеляційному суду не надані),

- навпаки, позивачем було надано суду першої інстанції у матеріали цієї справи рішення Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 1981 року у справі ЄУН 2-1586/1981 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та архівна довідка № 04-23/347 від 31.05.2019 року (копії 60-61), за змістом яких на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері останнього ОСОБА_10 стягувались з 02 вересня 1981 року і до повноліття з позивача у цій справі, як батька, аліменти та сплачувались останнім у період 1982 -1984 років;

- оскільки, відповідач ОСОБА_6 , як повнолітній син, є працездатною особою, працює, має відповідний дохід та може надавати на утримання позивача аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісяця (належні, допустимі докази протилежного (довідка про відсутність у відповідача ОСОБА_6 працездатності, роботи та доходу) у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем ОСОБА_6 апеляційному суду не надані).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Описки в рішенні суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6 , а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції в порядку ст. 269 ЦПК України за ініціативою суду або за заявою учасників цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_6 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на його утримання в розмірі 400,00 грн. щомісячно довічно та у доход держави 256,00 грн. судового збору залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 21.09.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.