Житомирський апеляційний суд
Справа №277/554/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області, ухвалене 30 вересня 2019 року суддею Заполовським В.В. у смт. Ємільчине,

у справі №277/554/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом у якому, з урахуванням заяви від 26.06.2019 та 24.04.2019 (а.с. 72, 76-78), посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 25.10.2011, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 31.03.2019 в сумі 22801,50 грн, з яких: 12266,75 грн заборгованість за кредитом, 8872,77 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 1061,98 грн штраф (процентна складова) та судові витрати.

Заочним рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.10.2011 в розмірі 12266,75 грн та 1033,50 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні коштів, ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов Банку.

На його думку, у заяві від 25 жовтня 2011 року відповідачка висловила свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, зобов`язувалась виконувати ці умови та ознайомлюватись із змінами на сайті Банку. Крім цього, до позовної заяви було надано копію довідки про умови кредитування, особисто підписану відповідачкою, яку суд залишив без уваги. У своїх доводах також послався на судову практику у спірних правовідносинах, вказав, що рішення суду у оскаржуваній частині суперечить нормам чинного законодавства та європейським правовим нормам.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 27-28). На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил відповідач отримав кредит у сумі 13000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 25 жовтня 2011 року станом на 31 березня 2019 року складає 22801,50 грн, з яких: 12266,75 грн заборгованість за тілом кредиту, 8872,77 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 1061,98 грн штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він здійснений при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, до позовної заяви Банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору з ОСОБА_2 , яка підписана позичальником 25 жовтня 2011 року. Вказана довідка містить домовленість сторін про тип кредитної карти «Універсальна» «30 днів пільгового періоду», базову процентну ставку за користування кредитом 3% річних, розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також, цією довідкою визначено розмір неустойки (штрафу та пені) за порушення виконання зобов`язання. Зокрема, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня=пеня(1)+пеня(2), де пеня(1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше. Штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів визначено у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 29, 83).

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначену довідку не врахував, помилково застосував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17, яка висловлена за обставин не тотожних обставинам даної справи, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та неустойки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків, унаслідок чого виникла заборгованість.

Водночас, Банк не надав суду доказів належного повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки з 36%, яка передбачена довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», до 43,2% річних. Тому, при визначенні розміру заборгованості по процентах суд апеляційної інстанції не враховує збільшення з квітня 2015 року процентної ставки до 43,2% і обчислює розмір заборгованості за ставкою 36 % річних. Отже, з відповідачки на користь Банку слід стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 400 грн.

Крім того, з урахуванням змісту договору та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи з засад справедливості і розумності (п. 6 ст. 3 ЦК України), колегія суддів вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача 220 грн штрафу (процентна складова), а у задоволенні решти вимог про стягнення неустойки відмовити.

У відповідності до ст. 141, п.п. б) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд змінює розмір стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 1033,5 грн до 1307 грн.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом і неустойки скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором від 25 жовтня 2011 року по процентам за користування кредитом в сумі 400 грн, штраф в сумі 220 грн.

Змінити заочне рішення суду в частині стягнення судового збору, збільшивши його розмір з 1033,50 грн до 1307 грн.

Заочне рішення в частині відмови у стягненні пені залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.