ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1229/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Гриньової А.М.,

учасники справи: представники сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2020 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про накладення стягнення на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про накладення стягнення на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 651 350 грн., еквівалент 138 050 євро, та судові витрати в розмірі 1708,50 грн. На виконання вказаного рішення в примусовому порядку Другим МВ ДВС Хмельницького МРУЮ 13 січня 2010 року відкрито виконавче провадження №16649507.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями майна померлого були його мати - ОСОБА_4 , яка подала заяву про прийняття спадщини та донька ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину будучи зареєстрованою за однією адресою з померлим та не відмовившись від неї в строк установлений законом. Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №270-2014.

Позивач зазначала, що вона 12 серпня 2014 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, подала до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника ОСОБА_3 , щодо їх зобов`язання погасити заборгованість спадкодавця в межах спадкового майна. Однак, в добровільному порядку погашення заборгованості спадкоємці не здійснили. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і спадкоємцем її частки у спадковому майні стала ОСОБА_1 , яка будучи зареєстрованою за однією адресою з померлою не відмовившись від неї, тому фактично прийняла спадщину.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року, замінено сторону боржника ОСОБА_3 за рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року, у справі № 686/18725/15-ц на його правонаступника ОСОБА_1 в межах частки та за рахунок вартості одержаного у спадщину майна.

Наразі у зв`язку із смертю боржника рішення суду щодо стягнення коштів не виконано.

Посилаючись на приписи ст.1282 ЦК України позивач просила накласти стягнення на спадкове майно, яке передалось в натурі у спадщину ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , ринковою вартість 1 389 008,00 грн., в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 651 350,00 грн., що еквівалентно 138 050 євро та судових витрат в розмірі 1708,50 грн. стягнутої із спадкодавця ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року в межах виконавчого провадження №16649507, шляхом передачі її у власність позивачу ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2020 року позов задоволено.

Накладено стягнення на 1/2 частину спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 130,2 кв.м, ринковою вартість 1 933 742,00 грн., в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 651 350,00 грн. на підставі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року шляхом передачі її у власність позивачу ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилися невиконаними зобов`язання за договором позики, заборгованість за якою стягнено рішенням суду ще за його життя. ОСОБА_2 пред`явила вимогу кредитора за місцем відкриття спадщини та у строк, визначений статтею 1281 ЦК України. Загальна сума заборгованості за позикою складає 1 651 350,00 грн., що еквівалентно 138 050 євро, загальна вартість успадкованого майна складає вартість 1 389 008,00 грн.. З урахуванням вимог статті 1282 ЦК України та розміру вартості спадкового майна, позивач вправі накласти стягнення на спадкове майно шляхом визнання за нею права власності на нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалюючи рішення про задоволення позову порушив процедуру визначення вартості спадкового майна, зокрема, до уваги було взято поданий представником позивача звіт про оцінку майна, який не є належним доказом, оскільки суб`єктом оціночної діяльності не проводився безпосередній огляд об`єкту оцінки, також його не було повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому суттєвість та істотність недоліків звіту про оцінку майна вплинули на визначення його вартості, оскільки вказана у ньому ринкова вартість є суттєво заниженою.

Крім того, зазначає, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_6 , 2018 року народження, а тому на неї не може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості. При цьому вказувала, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про залучення органу опіки та піклування до участі у справі. Апелянт не отримувала жодних вимог кредиторів щодо стягнення на спадкове майно, а та обставина, що 29 травня 2018 року вказані вимоги було вручено її представнику адвокату Ватрасу В.А. не відповідають дійсності, оскільки підпис про отримання вчинено не представником, а сторонньою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою що задоволенню не підлягає. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, разом з тим, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 651 350,30 грн., що еквівалентно 138 050 євро, та 1708,50 грн. судових витрат.

На виконання зазначеного рішення суду Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 18 грудня 2009 року видано виконавчий лист, відповідно до якого 13 січня 2010 року відкрито виконавче провадження № 16649507.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

13 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори звернулася його мати ОСОБА_4 , донька ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою. ОСОБА_1 в строк передбачений законодавством не подала заяви про відмову від спадщини.

12 серпня 2014 року ОСОБА_2 подала до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори вимогу (претензію) про наявність перед нею заборгованості у ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2016 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіної Г.І. із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини була нотаріально посвідчена 10 травня 2017 року. Однак до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори (за місцем відкриття спадщини) була подана 15 травня 2017 року, тобто після закінчення строку, передбаченого законом для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини. Тому ОСОБА_1 прийняла спадщину і після смерті бабусі ОСОБА_4 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року, замінено боржника ОСОБА_3 за рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2009 року у справі №686/18725/15-ц виконавче провадження №16649507 на його правонаступника ОСОБА_5 в межах частки та за рахунок вартості одержаного у спадщину майна (1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (ринкова вартість 1/2 частки зазначеної квартири 1 389 008,00 грн.). Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року залишено без змін.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, вимога кредитора до боржника ОСОБА_1 про негайне виконання рішення суду про погашення спадкоємцем заборгованості за позикою в межах вартості прийнятого спадкового майна була направлена відповідачці через її представника Ватраса В.А. 29 травня 2018 року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Згідно з частиною першою статті 1281 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про борги.

Кредиторові належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті ЦК України в зазначеній вище редакції).

Судом встановлено, що відповідачка, яка є спадкоємцем позичальника ОСОБА_3 , не виконала свого обов`язку, передбаченого частиною першою статті 1281 ЦК України, щодо повідомлення ОСОБА_2 про смерть позичальника. ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця подала вимогу кредитора до Першої Хмельницької нотаріальної контори.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка з вимогами кредитора щодо погашення боргу спадкодавця звернулася до нотаріальної контори ще в серпні 2014 року, до теперішнього часу борг відповідачкою не погашено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2017 року, яка набрала чинності, встановлено, що ринкова вартість 1/2 частки спірної квартири складає 1 389 008,00 грн. Враховуючи те, що ринкова вартість отриманого у спадщину майна 1/2 частки квартири складає 1 389 008,00 грн., а розмір заборгованості спадкодавці - 1 651 350,30 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо накладення стягнення на майно, яке передано спадкоємиці в натурі шляхом передачі такого майна у власність кредитора.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосований судом спосіб захисту цивільного права відповідає критерію ефективності. Тобто цей спосіб є дієвим, а його реалізація має наслідком відновлення порушення майнових прав та інтересу позивача.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємиці, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції процедури визначення вартості спадкового майна, не спростовують висновків суду, оскільки вартість спадкового майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 встановлена рішенням суду у цивільній справі у справі №686/18725/15-ц про заміну сторони у виконавчому провадженні №1664950.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не вставлено законом.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк