справа № 274/4966/19
провадження № 2/0274/449/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.01.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В с т а н о в и в :

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - по 2500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей.

В судове засіданні позивачка не з`явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнав частково, в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, обґрунтовуючи це тим, що він приймає участь у вихованні та розвитку дітей, допомагає у придбанні одягу та шкільного приладдя, забезпечує продуктами харчування, організовує дозвілля, крім того на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які є пенсіонерами ( а.с. 23-25).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010 року, який розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2019 року (а.с.10).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6).

Встановлено, що діти проживають з позивачкою (а.с. 4).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказане положення підлягає застосуванню незалежно від способу стягнення аліментів: в частці від доходу чи в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог ст. ст. 12,13,81 ЦПК України позивачкою суду не надано жодного належного доказу про те, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, на кожну дитину окремо, і сплата аліментів в зазначеному розмірі не поставить його в скрутне матеріальне становище.

При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище відповідача, який перебуває в працездатному віці, працює, отримує заробітну плату, розмір якої становить близько 7629 грн. з урахуванням відрахувань до бюджету, про що зазначено у відзиві, хоча й обтяжений турботами щодо надання допомоги непрацездатним батькам, проте будучи батьком малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також зобов`язаний утримувати їх до повноліття.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу розумності, співмірності, забезпечення достатніх потреб дітей, дійсної участі батьків у їх утриманні, суд дійшов висновку, що підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, що є достатнім, співмірним і можливим як для платника, так і для отримувача аліментів.

Слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів на кожну дитину є наближеним до його мінімального розміру, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, розмір відрахувань із заробітної плати відповідача в цілому з урахуванням аліментів, що стягуються на утримання дітей, не перевищуватиме 50 % його заробітку, що відповідає приписам ч. 3 ст. 128 КЗпП, ч. 3 ст. 70 Закону України від 02.06.2016р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню у вказаному вище розмірі.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин з дотриманням вимог ч. 3 ст.12, ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України відповідач не надав.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., за вимоги про стягнення аліментів, від оплати якого позивача звільнено Законом.

Керуючись ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81 141, 247, 258-259, 263-265, 354,430 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т.М. Вдовиченко