ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6619/20 Справа № 212/1874/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в період з 04 травня 1992 року по 17 березня 2017 року він працював на підприємстві відповідача підземним начальником Шахто-будівельного управління, виконував оперативне керування колективом на прохідці в підземних умовах праці.

Внаслідок шкідливих факторів виробництва у нього виникли хронічні професійні захворювання, і за висновком МСЕК від 31 жовтня 2007 року йому первинно було встановлено 15 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічний бронхіт.

31 жовтня 2007 року рішенням ЛЕК Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини, йому встановлено професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.).

Відповідно до Акту розслідування його професійного захворювання, причиною отримання профзахворювання є робота на протязі 29 років 10 місяців в умовах пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищує гранично допустимий рівень.

Вважає, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу страждає на виражену задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, турбує біль та важкість у грудній клітці, періодично виникає сильний сухий кашель, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 35 000,00 гривень (тридцять пять тисяч грн 00 коп.), без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, яка могла б призвести до заподіяння моральної шкоди позивачу; що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах; що суд першої інстанції необґрунтовано визначив суму морального відшкодування, яка присуджена до стягнення.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 04 травня 1992 року по 17 березня 2017 року перебував у трудових відносинах та працював на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Суха Балка» підземним начальником Шахто-будівельного управління, виконував оперативне керування колективом на прохідці в підземних умовах праці (а.с. 6-9).

24 жовтня 2007 року на підприємстві проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини послужила робота на протязі 29 років 10 місяців в умовах пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала ГДК. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи зазначено: Керівництво ВКБ ш. «Саксагань РУ ім. Дзержинського, ВКБ об`єднання «Кривбассруда», ВКБ РУ ім. Дзержинського, ШБУ ВАТ «Суха Балка» та особисто ОСОБА_1 на посадах головного інженера і начальника ШБУ (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 №020457 від 31 жовтня 2007 позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 12).

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами та виписками з медичної картки ОСОБА_1 (а.с.13-19).

Ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, завдає йому моральні та фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Зазначені обставини наступили у ОСОБА_1 у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 15 % втрати професійної працездатності, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода.

При цьому, враховуючи, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача становить понад 29 років, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково, без встановлення групи інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання і, виходячи з цих обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ст. 4 Закону України «Про охорону праці», дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в його діях відсутня протиправна поведінка, яка могла б призвести до заподіяння моральної шкоди позивачу, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу для обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не звільняють відповідача від обов`язку виконувати вимоги ч.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визначив суму морального відшкодування, що присуджена до стягнення, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував конкретні обставини справи, зокрема, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Приведені відповідачем інші доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, про невірне застосування судом норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова