Справа № 359/5429/19 Головуючий в суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
Провадження № 22ц-824/6176/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація ПСПОЗУ «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що з 01 квітня 2013 року він працював на посаді дільничного лікаря-терапевта міської АЗП-СМ в Бориспільському центрі первинної медико-санітарної допомоги, а 22 квітня 2013 року його було переведено на посаду лікаря ЗП-СМ у тому самому підприємстві, яке 12 липня 2018 року було перейменовано на КНП БРР «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги».

Вказує, що 27 травня 2019 року в кінці робочого дня його було ознайомлено з наказом за № 142 про переведення з 27 травня 2019 року в інший структурний підрозділ відповідача строком на один місяць, а саме у село Сеньківку, Бориспільського району, до іншої місцевості на підставі ч. 2 ст. 32 КЗпП Україні, що, на його думку, є незаконним.

Вважає, що при видачі наказу про його переведення і визначенні дати переведення відповідач порушив вимоги статті 32 КЗпП України, позаяк не повідомив його про наступне переведення на роботу в іншу місцевість за 2 місяці та не отримав його згоди на таку зміну істотних умов праці.

Зазначає, що оскільки переведення як такого, відповідно до норм чинного законодавства, не відбулося, він продовжив виконувати свої посадові обов`язки на тому самому місці за адресою: АДРЕСА_1 , у тому самому режимі, дотримувався раніше виданих наказів та розпоряджень, а також правил внутрішнього трудового розпорядку.

У подальшому 29 травня 2019 року йому усно повідомили про те, що його звільнено за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, однак він заперечує факт прогулу, оскільки був постійно присутній у робочому кабінеті № 18 по вул. Гоголя, 2 у м. Бориспіль, де проводив як завжди прийом хворих.

Також зазначає, що його звільнення в порушення вимог ст. 43 КЗпП України відбулось без згоди профспілкової організації..

Враховуючи викладене, просив поновити його на роботі у КНП «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з дати звільнення та стягнути з відповідача на його на користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року позов задоволено, поновлено ОСОБА_1 на роботі у КНП Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді лікаря загальної практики - сімейної медицини з 29 травня 2019, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 травня 2019 року по 29 січня 2020 року включно в розмірі 116 807 грн. 04 коп. та судові витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Не погодившись із цим рішенням, представник КНП Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає зокрема те, що місцевим судом не було враховано тих обставин, що наказу про скорочення та про переведення позивача на іншу роботу підприємством не видавалося, а позивача було лише переміщено до Сеньківської АЗПСМ Бориспільського району Київської області на один місяць без змін оплати праці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади лікаря ЗП-СМ КНП «БРЦПМСД», а не лікаря Сеньківської АЗП-СМ, як безпідставно зазначено в наказі про звільнення №127-к від 29 травня 2019 року, відбулося з порушенням встановленого чинним трудовим законодавством порядку, зокрема ст.ст.32,40,43 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та без достатніх правових підстав, а враховуючи те, що відповідач допустив незаконне переведення позивача до Сеньківської АЗП-СМ, то невихід позивача на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 04.01.2000 року був прийнятий на посаду лікарі-терапевта дільничного поліклініки Бориспільської центральної районної лікарні та 01.04.2013 року звільнений по переводу та цією ж датою зарахований на посаду дільничного лікаря-терапевта міської АЗП-СМ по переводу до Бориспільського центру первинної медико-санітарної допомоги, який з 12.07.2018 перейменований в Комунальне некомерційне підприємство Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.9-11).

З 22.04.2013 позивач був переведений на посаду лікаря ЗП-СМ (загальної практики сімейної медицини) міської АЗП-СМ (амбулаторії загальної практики сімейної медицини).

Відповідно до наказу №127-к від 29.05.2019 року ОСОБА_1 лікаря Сеньківської АЗП-СМ звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (відсутність на роботі протягом дня 27.05.2019 року, 28.05.2019 року, 29.05.2019 року). Як зазначено в наказі, підставою були: доповідна завідувача Сеньківської АЗП-СМ ОСОБА_2 та акти про відсутність на роботі від 27.05.2019 року, 28.05.2019 року та 29.05.2019 року (а.с.11-12).

13.05.2019 року відповідачем КНП «БРЦПМСД» було видано наказ №120 від 23.05.2019 «Про внесення змін до структури та штатного розкладу КНП «БРЦПМСД» з 15.05.2019» (а.с.27, 201-202).

За змістом вказаного наказу, з метою приведення у відповідність структури КНП «БРЦПМСД», згідно плану спроможної мережі надання первинної медичної допомоги Київської області, затвердженого розпорядженням Київської ОДА № 312 від 16.05.2018 року, керуючись п.1 ст.40, ст.49 КЗпП України та на підставі листа Бориспільської районної державної адміністрації №48/07-46-2023 від 24.04.2019 «Про деякі питання управління комунальними некомерційними підприємствами», було наказано вивести з штатного розкладу АЗП-СМ №1 з 76 шт. одиниць (в т.ч. лікар ЗП-СМ - 24,75 ст., внести зміни до структури та до штату розкладу КНП «БРЦПМСД» з 15.05.2019 року.

15.05.2019 року КНП «БРЦПМСД» було видано наказ №133, за змістом якого з метою реорганізації та оптимізації чисельності штатного розкладу підприємства з метою утворення належних умов його функціонування наказано вивести з 15.05.2019 року зі штату КНП «БРЦПМСД» зокрема посаду лікаря загальної практики-сімейний лікар - 28 ставок, а всього 76 ставок, інспектору відділу кадрів провести переведення працівників відповідно до штатного розпису з дотримання вимог чинного законодавства України (а.с.199-200).

Наказом КНП «БРЦПМСД» № 134 від 15.05.2019 року затверджено мережу, кількість персоналу та фонд заробітної плати закладів охорони здоров`я станом на 15.05.2019 року, а також шатні розклади з фондом заробітної плати закладів охорони здоров`я станом на 15.05.2019 року (а.с.203-204).

Згідно Титульного списку лікувальних закладів КНП «БРЦПМСД» 15.05.2019 року міська медамбулаторія загальної практики-сімейної медицини (АЗП-СМ №1) в штатному розписі відсутня та, як визнано сторонами, МА ЗПСМ №1 КНП «БРЦПМСД» була реорганізована і перестала існувати в структурі КНП «БРЦПМСД» (а.с.204).

Із зазначеним наказом позивач ознайомлений не був, про можливе скорочення, переведення, а також істотну зміну умов праці не попереджався.

Також встановлено, що 27.05.2019 року в.о. директора КНП «БРЦПМСД» ОСОБА_3 було видано наказ №142 від 27.05.2019 року «Про переміщення лікарів ЗП-СМ до інших структурних підрозділів КНП «БРЦПМСД», за змістом п.п.1,2 якого наказано: перемістити лікарів ЗП-СМ структурних підрозділів КНП «БРЦПМСД», а саме - лікаря ЗП-СР ОСОБА_1 до Сеньківської АЗПСМ Бориспільського району Київської області строком на один місяць без змін оплати праці.

Позивач зазначив, що про цей наказ йому стало відомо 27.05.2019 року після 12 год. 00 хв., копію наказу не отримував, від підпису про ознайомлення відмовився.

З матеріалів справи та пояснень сторін і свідків вбачається, що позивач ОСОБА_1 продовжував працювати за своїм попереднім робочим місцем в приміщенні міської медамбулаторії по вул. Гоголя, 2 у м. Бориспіль, Київської області, згідно із затвердженим графіком: 27 та 28 травня з 8 до 13 години та 29 травня з 13 до 18 години.

Із показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що бачили позивача в приміщенні по вул. Гоголя, 2 в м. Борисполі , за місцем знаходження міської медамбулаторії (АЗПСМ №1) в зазначений період з 27 по 29 травня 2019 року включно, зокрема у відділі кадрів та в робочому кабінеті при складанні відповідних актів про відмову позивача від ознайомлення з наказом 27 та 29 травня 2019 року.

Так, згідно з актом «Про відмову ОСОБА_9 », складеним за участі співробітників відповідача, ОСОБА_9 у присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ознайомився з наказом в.о. директора КНП «БРЦПМСД» № 142 від 27.05.2019 року «Про переміщення лікарів ЗП-СМ до інших структурних підрозділів КНП «БРЦПМСД» та відмовився від підпису про ознайомлення з ним (а.с.32).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.05.2019 року завідувачем Сеньківської МА ЗПСМ ОСОБА_2 на ім`я в.о. директора Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 складена доповідна про те, що 27.05.2019 року та 28.05.2019 року ОСОБА_9 був відсутній на робочому місці без поважних причин в Сеньківський МАЗПСМ.

З метою підтвердження відсутності позивача ОСОБА_9 у Сеньківській медичній амбулаторії ЗПСМ співробітниками відповідача були складені та подані в.о.директора КНП «БРЦПМСД» ОСОБА_3 акт по відпрацюванню робочого часу лікарем ЗП-СМ ОСОБА_9 27.05.2019 року, акт про відсутність на роботі від 28.05.2019 року, акт по відпрацюванню робочого часу по Сеньківській АЗПСМ 29.05.2019 року (а.с.35,37,38).

Факт своєї відсутності в Сеньківській амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КНП «БРЦПМСД» 27, 28 та 29 травня 2019 року визнається позивачем та не оспорюється.

Водночас, як вбачається зі сторінок амбулаторного журналу позивача (форма №74/0) за 27,28,29 травня 2029 року, позивач протягом вказаних робочих днів здійснював прийом хворих (а.с.80-82).

Дана обставина відповідачем належними і допустимими доказами не спростована.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом ч.3 цієї статті, про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до вимог ч.4 ст.32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Посилання відповідача на норми ч.2 ст.32 КЗпП України, за змістом якої не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, суд вважає безпідставними.

Як роз`яснив Верховний Суд України (справа 6-1471цс17), норма статті 32 КЗпП України трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій.

Як роз`яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, доводи апелянта про те, що відбулось переміщення позивача на таку саму посаду в інший структурний підрозділ в межах однієї місцевості - Бориспільського району Київської області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивача було переміщено не у межах одного населеного пункту, а у межах району, що не може вважатися переміщенням у межах однієї місцевості, і запис в трудовій книжці позивача про його переведення (переміщення) до Сеньківської АЗПСМ Бориспільського району Київської області на підставі наказу №142 від 27.05.2019 року відповідачем не здійснювався, і оскільки позивач до 27 травня 2019 року працював на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини у міській амбулаторії ЗП-СМ №1, адреса місцезнаходження якої була по вул. Гоголя, 2, у м. Борисполі, Київської області, визначення йому іншого місця роботи у зв`язку з ліквідацією зазначеного структурного підрозділу у Сеньківській АЗП-СМ- в іншому населеному пункті с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області, свідчать про переведення позивача в іншу місцевість, тобто про зміну істотних умов праці позивача, тому таке переведення мало відбуватись з дотриманням вимог ч.1,3 ст. 32 КЗпП України, тобто з попередженням позивача про істотні зміни в організації праці не менш як за два місяці до таких змін, а також за згодою позивача, однак, у зв`язку із відмовою позивача від продовження роботи у нових умовах, трудовий договір міг бути припинений на підставі пункту 6 статті 36 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося з порушенням вимог Закону, оскільки фактично відповідач допустив незаконне переведення позивача до Сеньківської АЗП-СМ, з яким позивач не погодився, що давало відповідачу підстави для припинення трудового договору з позивачем на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, а тому місцевий суд обґрунтовано поновив ОСОБА_9 на роботі та стягнув відповідно до вимог статті 235 КЗпП України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта про те, що жодного переведення позивача не відбулося, а мало місце лише переміщення, колегія суддів відхиляє, оскільки це спростовується матеріалами справи та висновками, викладеними вище.

Посилання апелянта на те, що позивач фактично здійснював прийом пацієнтів закладу ТОВ «АПТЕКА-194», а не КНП «БРЦПМСД», колегія суддів також вважає необґрунтованими, позаяк незважаючи на надані ТОВ «АПТЕКА.194» відомості про те, що протягом 27, 28, 29 травня 2019 року ОСОБА_9 вносив декларації пацієнтів в медичну інформаційну систему «Доктор ЕЛЕКС» від медичного закладу ТОВ «АПТЕКА.194», така інформація не доводить твердження відповідача про те, що в період 27-29 травня 2019 року позивач фактично здійснював прийом пацієнтів іншого закладу та активно перереєстрував пацієнтів КНП «БРЦПМСД» на ТОВ «АПТЕКА.194», оскільки жодного конкретного випадку перереєстрації пацієнтів КНП «БРЦПМСД», зокрема тих, які зазначені в амбулаторному журналі позивача, відповідач не навів, і ці обставини безпосередньо не впливають на незаконну процедуру звільнення позивача, яка була проведена КНП «БРЦПМСД».

Інші доводи апеляційної були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області «Бориспільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: