Справа № 486/955/18
Провадження № 6/486/51/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Южноукраїнську Миколаївської області подання заступника начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Ганни Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

за участю державного виконавця Черненко Г.О.,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2020 року начальник Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Черненко Г.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Подання мотивує тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 59295660 з примусового виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду №486/955/18 від 03 червня 2019 року про стягнення боргу в сумі 17811,93 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 07 червня 2019 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом. На сьогоднішній день рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити Державної податкової служби України та Управління Пенсійного фонду України від 22 липня 2020 року боржник не працевлаштований, не отримує пенсію, та не має розрахункових рахунків в банках та інших фінансових установах України. Неодноразово на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився про причини неявки не повідомив виконавця. Згідно повідомлень Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон України. Оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, звернулась із поданням.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримала та пояснила, що боржник ОСОБА_1 03 серпня 2020 року виїхав за межі України та станом на 14 серпня 2020 року не повернувся. Про необхідність виконання рішення суду боржника було повідомлено простим листом. Зазначає, що останній ухиляється від виконання рішення суду. Другий боржник ОСОБА_2 рішення суду виконав, борг сплатив.

Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 втрати від інфляції в сумі 26084,56 гривень, три процента річних в сумі 7049,55 гривень та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 34374 гривень, а всього 67508,11 гривень та судові витрати /том 1 а.с. 145-148/.

Ухвалою від 15 лютого 2019 року виправлено описку у вказаному рішенні суду /том 1 а.с. 154-155/.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року /том 1 а.с. 232-245/ рішення суду від 12 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 втрати від інфляції в сумі 13922,83 гривень, три процента річних в сумі 3216,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 втрати від інфляції в сумі 15998,80 гривень, три процента річних в сумі 3947,78 грн. Розподілено судові витрати.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, які 03 червня 2019 року видано ОСОБА_3 /том 1 а.с. 258, том 2 а.с. 4/.

За рішенням суду старшим державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу ДВС ГУТЮ у Миколаївській області 07 червня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59295660 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу 17811,93 грн. /том 2 а.с. 5/.

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалась 07 червня 2019 року стягувачу та боржнику /том 2 а.с. 6/.

Боржнику ОСОБА_1 23 березня 2020 року заступником начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Г.О. надіслано виклик до відділу ДВС 27 березня 2020 року на 11:00 год. /том 2 а.с. 7/.

28 травня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до відділу ДВС з заявою про обмеження виїду за кордон України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /том 2 а.с. 8/.

Боржнику ОСОБА_1 20 липня 2020 року заступником начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Г.О. надіслано виклик до відділу ДВС 24 липня 2020 року на 11:00 год. /том 2 а.с. 9/.

Як з`ясовано в судовому засіданні, вказані виклики надсилались державним виконавцем простою кореспонденцією.

Згідно відповіді на запит /том 2 а.с. 13/ ОСОБА_1 має закордонний паспорт та неодноразово перетинав державний кордон України, останній раз 03 серпня 2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про виклик боржника та виходи державного виконавця до місця його проживання з метою встановлення об`єктивних обставин (тривале відрядження, хвороба, тощо), що можуть заважати виконанню рішення суду.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Підтверджень, того що боржник повідомлений про хід виконавчого провадження (отримав відповідні виконавчі документи) суду не надано.

З матеріалів, долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника, а належних доказів цілеспрямованого ухилення останнього від виконання рішення на час подання державним виконавцем не надано.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заступнику начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Ганні Олександрівні відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова