Справа № 351/1197/20
Номер провадження №2/351/541/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

секретар Равлюк М.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського старостинського округу Заболотівської селищної ради об"єднаної громади про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на момент його смерті та визнання права власності в порядку спадкування., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ про встановлення факту спільного проживання із спадкоємцем на час його смерті, та визнання за ним права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вона протягом тривалого часу проживала разом із тіткою ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 , у яких своїх дітей не було, однак внаслідок похилого віку та хвороби тітки вони потребували допомоги. Таким чином вони проживали разом, вели спільне господарство. Після смерті тітки та дядька, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок опіків, спричинених пожежею у будинку, позивачка провела обряд їх поховання та, як єдина їх спадкоємиця за законом, належним чином прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, однак оформити право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 0,57 га, що розташовані на території Шевченківської сільської ради, які згідно державних актів належали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не змогла, оскільки не було встановлено родинних зв`язків із померлими та пропущенням строку на прийняття спадщини.

На підставі наведеного позивачка просить встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не менше п`яти років на час їх смерті та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,57 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради, яка на праві власності, на підставі Державного акту серії ІІІ-ІФ №006569 від 29.12.2000, зареєстрованого за №69, належала ОСОБА_2 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,57 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради, яка на праві власності, на підставі Державного акту серії ІІІ-ІФ №006570 від 29.12.2000, зареєстрованого за №70, належала ОСОБА_3 .

Позивачка подала до суду заяву, якою свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити, справу просила розглядати у її відсутності

В.о. старости Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ Палійчук С.М. подав до суду заяву, якою просив справу розглядати у його відсутності та вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши представлені документи, встановив:

- згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- згідно із довідками Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №488 та 489 від 26.05.2020 ОСОБА_1 провела обряд поховання своїх родичів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- із Довідок Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №494 та №495 від 26.05.2020, вбачається, що ОСОБА_1 , проживала більше п`яти років по АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та здійснювала за ними догляд, хоча і не була зареєстрована за даною адресою;

- згідно із Довідкою Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №223 від 06.02.2020, ОСОБА_1 вступила в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки на час їх смерті проживала разом із ними у їх госпоадрстві по АДРЕСА_1 ;

- на підставі Державного акту серії ІІІ-ІФ №006570 від 29.12.2000, зареєстрованого за №70, ОСОБА_3 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,57 га, розташована на території Шевченківської сільської ради;

- на підставі Державного акту серії ІІІ-ІФ №006569 від 29.12.2000, зареєстрованого за №769, ОСОБА_2 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,57 га, розташована на території Шевченківської сільської ради;

- згідно із Довідкою №50/02-14 від 17.01.2020 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59011699 від 15.01.2020 після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №15/2020;

- згідно із Довідкою Першої Снятинської РДНК №51/02-14 від 17.01.2020 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № від 15.01.2020 після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №16/2020;

- відповідно до Постанов Першої Снятинської РДНК № 52/02-31 та №53/02-31 від 17.01.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку із пропущеним строком на прийняття спадщини.

Крім того до суду подали заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у яких вони зазначили, що ОСОБА_1 більше п`яти проживала разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у їх господарстві по АДРЕСА_1 , та здійснювала за ними догляд, хоча і не була зареєстрована за даною адресою, а після їх смерті провела обряд поховання та вступила в управління майном.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом ч.ч. 2-4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. З СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Теж саме встановлено Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99. що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлення факту спільного проживання має для ОСОБА_1 юридичне значення, а саме для подальшого оформлення своїх прав на спадкове майно, а тому суд вважає, що вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту її спільного проживання із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 більше п`яти років та на час їхньої смерті - слід задоволити.

Крім того із ч.1 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,57 га та 0,57 га., які розташовані на території Шевченківської сільської ради, та на праві власності, на підставі державних актів серії серії ІІІ-ІФ №006570 та серії ІІІ-ІФ №006569, належали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, та ст. ст. 174, 328, 392, 1218, 1225, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю.

Визнати факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована на території Шевченківської сільської ради площею 0,57 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 у приватну власність відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006569 від 29.12.2000 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №69.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована на території Шевченківської сільської ради площею 0.57 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 у приватну власність відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006570 від 29.12.2000 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №70.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: М.М.Калиновський