ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м.Суми

Справа №588/2128/19

Номер провадження 22-ц/816/1531/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 травня 2020 року, ухвалене у складі судді В`яник Н.Г., в приміщенні Великописарівського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») за допомогою засобів поштового зв`язку звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 16 грудня 2016 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8530 грн 05 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 01 по 25 число кожного місяця щомісячними платежами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 18 листопада 2019 року становить 13 961 грн 17 коп. та складається: із заборгованості за кредитом 4875 грн 27 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2075 грн 04 коп., заборгованості за пенею 6630 грн 34 коп., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 380 грн 52 коп. та судові витрати.

Великописарівський районний суд Сумської області рішенням від27 травня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до умов договору (п. 2.1) передбачено розмір щомісячного платежу та строк внесення щомісячного платежу, починаючи з 01 по 25 число кожного місяця.

Останній платіж спрямований на погашення кредитної заборгованості по договору відповідачем було здійснено 24 листопада 2016 року, а наступний платіж мав бути сплачений до 25 грудня 2016 року включно.

Сальдо простроченої заборгованості за кредитом утворилося з 31 грудня 2016 року, тобто з 31 грудня 2016 року почався відлік позовної давності за вимогами про повернення кредиту в повному обсязі.

Банк звернувся до суду з позовом 07 грудня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі договір) (а. с. 9).

Відповідно до п. 2.1 договору банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 8530 грн 07 коп. на строк 24 місяці, з 16 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 8530 грн 07 коп. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 426 грн 84 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 грудня 2017 року.

Згідно п. 2.2 договору відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 380 грн 52 коп.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення (п. 2.8 договору).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 18 листопада 2019 року становить 13 961 грн 17 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 4875 грн 27 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками 2075 грн 04 коп.; заборгованості по пені 6630 грн 34 коп., а також штраф згідно Генеральної угоди 380 грн 52 коп. (а. с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка з 24 листопада 2016 року не виконувала щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цієї дати банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, про до суду звернувся лише 07 грудня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його неповно встановивши фактичні обставини справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В даній справі під час розгляду справи судом першої інстанції 23 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 73).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки, укладений сторонами договір, встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж, спрямований на погашення заборгованості відповідачем було внесено 24 листопада 2016 року, тобто наступний платіж, виходячи з умов договору, вона мала сплатити до 25 грудня 2016 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом за допомогою засобів поштового зв`язку 07 грудня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 4875 грн 27 коп. А тому висновок суду першої інстанції стосовно пропуску банком строку позовної давності є помилковим.

Стосовно стягнення заборгованості за відсотками, пені та штрафу колегія суддів зазначає наступне.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, який наданий на 24 місяці до 31 грудня 2017 року, а також сплату пені та штрафу у разі порушення зобов`язань по сплаті кредиту та процентів.

Відтак, у межах строку кредитування - до 31 грудня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) з 01 по 25 число кожного місяця. Починаючи з 01 січня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, підлягають стягненню з відповідача проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто станом на 31 грудня 2017 року на суму 1115 грн 69 коп. Щодо неустойки у виді пені та штрафу, які нараховані до 31 грудня 2017 року в сумі 2340,12 грн. та 380,52 грн відповідно, то вона стягненню з відповідача не підлягає у зв`язку з пропуском позивачем річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Стосовно нарахування заборгованості по процентам, пені та штрафу, починаючи з 01 січня 2018 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, виходячи з положень наведених вище норм, право банку нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафу за період з 01 січня 2018 року по 18 листопада 2019 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18, а також в постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Генеральною угодою б/н від 16 грудня 2015 року в розмірі 5990 грн 96 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4875 грн 27 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 1115 грн 69 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, пропорційно задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 824 грн. 33 коп. та в сумі 1236 грн 50 коп. за подання апеляційної скарги, всього 2060,83 грн.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 травня 2020 рокув даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою б/н від 16 грудня 2015 року в розмірі 5990 гривень 96 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4875 гривень 27 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 1115 гривень 69 копійок.

В задоволенні вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені та штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2060 гривень 83 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук