КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6164/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, колишнього начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунпослуга України ОСОБА_4, треті особи Київський міський психологічний диспансер № 2, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 про зобов`язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину звільнення за станом здоров`я; поновлення її на роботі на можливу посаду в фінансовому правлінні Шевченківської РДА, та звільнити з роботи згідно ст. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, колишнього начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунпослуга України ОСОБА_4, треті особи Київський міський психологічний диспансер № 2, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 про зобов`язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину звільнення за станом здоров`я; поновлення її на роботі на можливу посаду в фінансовому правлінні Шевченківської РДА, та звільнити з роботи згідно ст. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працювала в райфінвідділі Ленінського райвиконкому м. Києва на посаді старшого інспектора, економіста держдоходів по переводу і звільнена з організації 05.06.1978 р. за ст. 38 КЗпП України не із - за власної ініціативи, а із морального тиску заврайфінвідділом, який примусив позивача написати таку заяву у зв`язку із перебуванням позивача на обліку у Печерському ПНД з 1976 р. Позивач була у стресовому стані, до звільнення перебувала неодноразово на лікуванні, в тому числі і в Печерському ПНД. Беручи до уваги вимоги чинного трудового законодавства ОСОБА_1 просить суд вважати пропущений строк за зверненням в суд з цією заявою поважними, поновити його, а для цього витребувати довідку про стан здоров`я, непрацездатність згідно амбулаторної картки за період з 05.06.1978 р. по 1996 рік від Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 і за період з 1996 р. червня місяця по теперішній час від Київської міської психоневрологічної лікарні № 2; призначити судово-психіатричну експертизу поставивши питання: вплив хвороби на поважність причин пропуску строку для звернення до суду, чи усвідомлювала свої дії і могла ними керувати - повністю або частково; за результати висновків написати судове рішення, яким зобов`язати відповідача поміняти причину звільнення з роботи не згідно поданої заяви, а по стану здоров`я про що написати у трудовій книжці; стягнути з відповідача відшкодування (компенсацію) завданої шкоди від неправомірного звільнення в розмірі діючої мінімальної заробітної плати. Вказану суму капіталізувати з винних осіб;.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, колишнього начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунпослуга України ОСОБА_4, треті особи Київський міський психологічний диспансер № 2, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 про зобов`язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину звільнення за станом здоров`я; поновлення її на роботі на можливу посаду в фінансовому правлінні Шевченківської РДА, та звільнити з роботи згідно ст. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись із вказаним судовим ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що суддя Юзькова О.Л. поводила себе не пристойно у попередньому судовому засіданні, оскільки відкрила та продовжила судове засідання без участі адвоката позивача. Також зазначає, що суддя Юзькова О.Л. не вивчила матеріали справи, і для того, що пояснити позивачу поважність причини пропуску строку для звернення із позовом, спочатку необхідно було призначити у справі документальну, амбулаторну судового-психіатричну експертизу. Зазначає, що на роботу вона була прийнята на один місяць і по знайомству колеги з управління підприємств комунального обслуговування м. Києва, і до неї не було ніяких негативних зауважень зі сторони начальника відділу в якому вона працювала.

Відзиви від учасників справи, у встановлений апеляційним судом строк, не надійшли.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що не вбачається перешкод для можливості своєчасного звернення позивача до суду із вказаною позовною заявою про встановлений термін, такий строк є пропущений позивачем без поважних причин і тому клопотання про поновлення строку для звернення до суду вважає невмотивованим та таким, що не підлягає задоволенню. Також, суд першої інстанції вказує, що неможливо поновити строк для звернення до суду за захистом прав, оскільки відсутні поважні причин пропуску такого строку. Крім того відсутні обставини, які б давали можливість зробити висновок про необхідність зміни причин звільнення ОСОБА_1 , яке відбулось 05.06.1978 році. Крім того, суд зазначив, що під час розгляду справи не було отримано доказів, які б будь - яким чином надали суду можливість зробити висновок про вчинення з боку відповідачів тиску на ОСОБА_1 з метою написання останньою заяви про звільнення за власним бажанням, а тому відсутні підстави і для стягнення з відповідачів шкоди, оскільки відсутні підстави вважати порушеними права позивача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.4 Постанови № 9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін».

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки

Відповідно до ст. 334 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний суд може поновити ці строки.

Встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача, листом виконавчого органу Шевченківської районної у м. Києві ради (Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації) № 48/630/1 від 15.10.2010 року, згідно наказу Ленінського районного фінансового відділу від 14.04.1975 року №8-л ОСОБА_1 призначена на посаду старшого інспектора з державних доходів в порядку переведення з 10.04.1975 року на підставі наказу Київського міського фінансового відділу від 14.04.1975 року №42-л.

Звільнено позивача із займаної посади згідно її заяви за власним бажанням від 05.06.1978 року.

Позивач зазначає, що написала зазначену заяву під тиском, і вона мала бути звільнена зі станом здоров`я. При цьому вважає, що строк встановлений законом для звернення до суду з такими вимогами має бути поновлений у зв`язку із поважністю причин хворобою, лікуванням, перебуванням у стресовому стані.

25.06.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фінансового управління виконавчого органу Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві, Київського міського психоневрологічного диспансеру №2, Київської міської психоневрологічної лікарні №2, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання змінити причину звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Предметом розгляду справи, було встановлення причини звільнення з роботи, зміна запису у трудовій книжці, щодо причин звільнення не за власним бажанням , а по стану здоров`я по ст.40 ч.2 КЗпП України у зв`язку із тим, що позивач на момент звільнення перебувала у хворобливому стані, то необхідно змінити підставу її звільнення не «за власним бажанням», а «за станом здоров`я».

Із Єдиного державного реєстру судових рішень під час розгляду вищезазначеної справи встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2011 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Фінансове управління КМДА, ОСОБА_2 про зобов`язання змінити причину звільнення з роботи, яке на даний час набрало законної сили. Вищевказаним рішенням встановлено, що позивача ОСОБА_1 звільнено із займаної посади економіста держдоходів у Фінансовому відділі виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва у період з 10.04.1975 року по 5.06.1978 року згідно наказу №9-л від 01.06.1978 року відповідно до ст.38 КЗпП УРСР, із зазначенням підстави звільнення - «за власним бажанням».

Рішення Ленінського районного суду м. Києві від 30.03.1989 року ОСОБА_1 визнано недієздатною на підставі того, що вона перебувала з 1976 року на обліку в Печерському міжрайонному психоневрологічному диспансері м. Києва із відповідним психічним діагнозом, що також підтверджено актом судово-психіатричної експертизи від 24.01.1989 року. Разом із тим, рішенням Ленінського районного суду м. Києва від 16.04.1991 року позивача ОСОБА_1 поновлено в дієздатності.

Також встановлено, що на протязі 2011-2015 років ОСОБА_1 зверталась до суду з позовами які стосуються її звільнення та стану здоров`я, вказане не спростовувалось позивачем.

Крім того, позивач просила призначити у справі амбулаторну документальну експертизу на дату звільнення з роботи 05.06.1978 року, у зв`язку із вимогою вважати наказ про звільнення за власним бажанням «недійсним». Питання поважності пропуску строку позовної давності можна поставити експертам і після чого вирішувати питання про поновлення строку.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 22.02.2019 року у задоволенні клопотання відмовлено, у зв`язку із недоведеністю позивачем необхідності призначення такої експертизи в межах розгляду даної цивільної справи.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не зазначено поважних причин для поновлення строку позовної давності для звернення із позовом, оскільки вона була звільнена у 1978 році, поновлена в дієздатності 16.04.1991 році, а в суд звернулась у травні 2017 року. Також не доведено про наявність своїх порушених трудових прав у даному спорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя Юзькова О.Л. поводила себе не пристойно у попередньому судовому засіданні, оскільки відкрила та продовжила судове засідання без участі адвоката позивача, а також, що суддя не вивчила матеріали справи, і для того, що пояснити позивачу поважність причини пропуску строку для звернення із позовом, спочатку необхідно було призначити у справі документальну, амбулаторну судового-психіатричну експертизу, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки не доводи на які посилається позивача та невдоволення позивача щодо дії головуючого судді на є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, на роботу вона була прийнята на один місяць і по знайомству колеги з управління підприємств комунального обслуговування м. Києва, і до неї не було ніяких негативних зауважень зі сторони начальника відділу в якому вона працювала, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки обставини прийняття на роботу не свідчать про порушення трудових прав позивача під час звільнення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що трудові права позивача не було порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 80, 81 ЦПК України, ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова Я.С. Мельник