КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В..,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової Віталіни Володимирівни в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виданого 05 липня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості,-

в с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виданого 05 липня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») заборгованості. Зазначив, що в провадженні приватного виконавця Кісельової В.В. перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з нього та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 3 282 680,08 грн., в рамках якого були винесені постанови про арешт квартири, рухомого і нерухомого майна, коштів та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає, що постанови є незаконними, оскільки приватним виконавцем не виконані вимоги ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» - не перевірено належність майна боржнику на праві приватної особистої чи спільної власності. Він не є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки її було придбано під час перебуванні у шлюбі з колишньою дружиною ОСОБА_2 . Його частка у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначена і не виділена в натурі. Оскільки його колишня дружина не є боржником у даному виконавчому провадженні, перед накладенням арешту виконавцю треба було визначити належну боржнику частку у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, проте з відповідним поданням до суду приватний виконавець не звертався. Відповідно до положень ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення в першу чергу має звертатися на кошти боржника та рухоме майно, а у разі їх відсутності або недостатності для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на інше майно боржника. Натомість приватний виконавець не вчинив всіх необхідних дій, направлених на виявлення коштів, інших цінностей, рухомого майна боржника, земельних ділянок та інших приміщень, що знаходяться окремо від квартири, на які можна звернути стягнення для погашення боргу. Обґрунтовуючи незаконність постанови арешт коштів на рахунках в банківських установах ОСОБА_1 зазначив, що за змістом ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язковою умовою для накладення арешту на кошти боржника на рахунках в банках є виявлення таких коштів та перевірка призначення рахунків з метою недопущення конституційних прав громадян на отримання заробітної плати та на соціальний захист. Приватний виконавець Кісельова В.В. не дотрималася вказаних вимог, внаслідок чого було заблоковано банківський рахунок, на який йому перераховується пенсія. Оскільки постановою приватного виконавця звернуто стягнення на доходи боржника в розмірі 20%, і на цей же рахунок накладено арешт, боржник фактично позбавлений можливості розпорядитися іншою частиною пенсії, тобто взагалі позбавлений засобів до існування.

ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. про арешт майна боржника від 10 червня 2019 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної сумісної власності; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. про арешт майна боржника від 10 червня 2019 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. про арешт коштів боржника від 10 червня 2019 року; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 червня 2019 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не надав належної оцінки тому, що відповідно до положень ст.ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника здійснюється у чітко визначеній Законом черговості залежності від правового статусу такого майна, а саме, в першу чергу звертається стягнення на кошти боржника та інші цінності, в другу чергу - на інше майно, окрім нерухомого, а в третю чергу - на нерухоме майно боржника. Звернення стягнення на житловий будинок або квартиру, в яких фактично проживає боржник, є виключним заходом, який може бути застосовано в останню чергу. Суд не врахував, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки та не з`ясував, чи поширюється на нього положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, було скасовано рішення про державну реєстрацію іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказаним рішенням встановлений факт недоведеності переходу до стягувача ТОВ «Кредитні Ініціативи» прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між ним та АТ «Сведбанк». Вважає, що у виконавця були відсутні підстави для звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності. Приватний виконавець в порушення вимог ст. 443 ЦПК України та ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» не звертався до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а наклав арешт на все нерухоме майно, в тому числі і на вказану квартиру. Винесення постанови про накладення арешту на усе майно боржника є протиправним, оскільки такі заходи унеможливлюють визначення вартості майна та визначення співмірності із розміром заборгованості. Виконавець не визначив конкретні рахунки, які були відкриті на його ім`я та дійшов передчасно виніс постанову про арешт коштів боржника. На підставі винесеної постанови були зупинені видаткові операції по його картковому рахунку, на який йому зараховується пенсія. Також, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що у боржника відсутні кошти на рахунках в банках та/або інших фінансових установах, а про достатність чи недостатність коштів, які можуть бути отримані від реалізації арештованого майна, стан свідомо лише після його фактичної реалізації. Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають положенням ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими приватний виконавець був зобов`язаний попередньо вчинити дії щодо виявлення коштів боржника на рахунках в банках або інших фінансових установах. Окрім того, на момент винесення постанови про звернення стягнення на його доходи приватним виконавцем було встановлено, що у його власності є нерухоме майно, на яке було накладено арешт.

В судове засідання ОСОБА_1 , представник ТОВ "Кредитні ініціативи", приватний виконавець Київського виконавчого округу Кісельова В.В. не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсоткам в розмірі 3 282 680,08 грн.

На підставі вказаного рішення 05 липня 2017 року Дарницьким районним судом м.Києва щодо ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист № 753/22049/16, який пред`явлений до виконання приватному виконавцю Київського виконавчого округу Кісельової В.В. (а. с. 52, 53).

07 червня 2019 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно. Цього ж дня приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника були здійснені запити до Державної фіскальної служби та Пенсійного фонду України щодо надання інформації про одержувані боржником доходи.

За отриманими даними боржник на обліку в органах ДПС України не перебуває, інформація про отримувані ним доходи в ДРФО відсутня, серед осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, інформації про нього немає. Водночас було отримано відомості про те, що боржник отримує пенсію, розмір якої становить 2 470,05 грн.

10 червня 2019 року приватний виконавець Кісельова В.В. винесла постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення; постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти які знаходяться на рахунках боржника у банківських установах: ПАТ АБ «Укргабанк», МФО 320478, АТ «ОТП Банк», МФО 300528, АТ «Державний ощадний банк», МФО 300335, АТ «Райффайзен Банк аваль», МФО 300335, АТ «Державний експортно-імпортний банк України», МФО 322313, ПАТ «УкрСиббанк». МФО351005, ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299, ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614, АТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, АТ «Альфа-банк», МФО 300346, ПАТ АБ «Південний», МФО328209, АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, ПАТ «Перший Український міжнародний банк», МФО 334851, ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001,АТ «Сбербанк», МФО 320627; а також постанову про звернення стягнення на доходи боржника в розмірі 20%.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на вказані постанови від 10 червня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положень ст. ст. 124, 129 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Враховуючи наведені норми, відкривши виконавче провадження приватний виконавець Кісельова В.В. правомірно винесла постанову від 10 червня 2019 року про арешт майна боржника, якою наклала арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2019 № 169867637 виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була передана ним в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, виконавцем обґрунтовано накладено арешт на вказану квартиру.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що арештована квартира належить на праві спільної сумісної власності йому та його колишній дружині ОСОБА_2 , при цьому його частка у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначена.

Вказана квартира не була реалізована, приватний виконавець лише наклав арешт на неї.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, банківський рахунок, на який перераховується пенсія для ОСОБА_3 є поточним рахунком та не є рахунком зі спеціальним режимом.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на неправомірність винесення постанови від 10 червня 2019 року про арешт коштів боржника.

Також суд врахував, що після отримання від АТ «КБ «Приватбанк» інформації про використання рахунку ОСОБА_1 04 липня 2019 року приватним виконавцем була винесена постанова про зняття з нього арешту.

Фактично доводи скаржника зводяться до того, що виконавцем було порушено порядок виконання виданого 05 липня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості, оскільки, виконавець не вчинив всіх необхідних дій, направлених на виявлення коштів, інших цінностей, рухомого майна боржника, земельних ділянок та інших приміщень, що знаходяться окремо від квартири, на які можна звернути стягнення для погашення боргу, не встановив які рахунки відкриті на його ім`я, не установив чи належить квартира АДРЕСА_1 на праві особистої чи спільної власності та передчасно виніс постанови про арешт коштів, майна та звернення стягнення на доходи боржника.

Разом з тим, як було встановлено судом, у ОСОБА_1 відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, окрім коштів, нарахованих йому як пенсія, та квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність дій приватного виконавця Київського виконавчого округу Кісельової В.В. щодо винесення постанови від 10 червня 2019 року про арешт майна боржника , постанови від 10 червня 2019 року про арешт майна боржника , якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , постанови від 10 червня 2019 року про арешт коштів боржника та постанови від 10 червня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року - без змін

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.