Справа № 362/5842/19
Провадження № 2/362/772/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

17 вересня 2020 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що з 12 вересня 1970 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем; після декількох місяців спільного життя їх відносини погіршились і потім вони спільно не проживали. Надалі позивач набула майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок за даною адресою.

Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно придбано за час шлюбу виключно за її особисті грошові кошти та, керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, позивач просить визнати за нею право власності на зазначене спільне сумісне майно подружжя.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку визначеному частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив.

Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду справи в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не прибув в судове засідання і не повідомив суд про причини свого неприбуття, суд вважає причини неприбуття відповідача в судове засідання неповажними.

Оскільки, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзив та позивач не заперечила проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Допитані за клопотанням представника позивача в судовому засіданні під час розгляду справи свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повідомили суду, що вони є сусідами позивача та ніколи за час проживання в селі не бачили чоловіка позивача; пояснили, що позивач живе без чоловіка вже значний проміжок часу і нікому не відомо де він; також повідомили суду, що усе нерухоме майно позивач набула самостійно та без допомоги чоловіка збудувала будинок у якому і проживає.

Вислухавши вступне слово представника позивача, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

12 вересня 1970 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 18, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2019 року (а.с. 12).

Як вбачається з доданих до позову копій правовстановлюючих документів, за час шлюбу сторони набули нерухоме майно у вигляді житлового будинку і двох земельних ділянок.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2019 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:004:0034, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2014 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,2584 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:004:0035, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.08.2020 року позивач є власником житлового будинку з вуличними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Одночасно, суд враховує факт зміни позивачем прізвища у зв`язку із укладенням шлюбу, внаслідок чого у різних правовстановлюючих документах вказано саме дівоче прізвище позивача та її прізвище після укладення шлюбу.

Отже, слід зробити висновок, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та дві земельні ділянки є майном, набутим подружжям за час шлюбу.

Натомість, при вирішенні справи по суті, суд враховує наступні норми сімейного законодавства.

Насамперед, пункт 5 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених законом.

Так, з копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого 09 грудня 1998 року, вбачається, що зазначені дві земельні ділянки було видано позивачу на підставі рішення Крушинської сільської ради від 11.06.1998 року № 20.

Оскільки, спірні земельні ділянки набуто позивачем за час шлюбу внаслідок приватизації, необхідно вважати, що вони є її особистою приватною власністю.

Також, пункт 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо обставин проживання позивача однією без чоловіка протягом тривалого часу практично від перших місяців після укладення шлюбу, набутий за власні грошові кошти та особисті фінансові статки позивачем за час шлюбу будинок, необхідно вважати, що він є її особистою приватною власністю.

Таким чином, наявні підстави для визнання особистою приватною власністю позивача нерухомого майна, що було набуте у шлюбі між сторонами.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 21, 24, 56, 105, 110 - 112 СК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273, 280 - 282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 :

- житловий будинок з вуличними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:004:0034, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2584 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:004:0035, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 155 (три тисячі сто п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 18 вересня 2020 року.