КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/801/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мультимедійна платформа іномовлення України», третя особа: Генеральний директор Державного підприємства «Мультимедійна платформа іномовлення України» Березовська Людмила Володимирівна про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді редактора І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення з березня 2017 року.

В лютому 2019 року відповідач звільнив її з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. На думку позивача звільнення її з роботи було незаконним, оскільки вона сумлінно виконувала свої посадові обов'язки, при цьому роботодавцем були створені такі умови, що вона позбавлена була можливості виконувати їх своєчасно та якісно, у зв'язку з відключенням її робочого комп'ютера від відповідного програмного забезпечення. Також систематичний характер порушення трудового законодавства зі сторони відповідача полягав у безпідставному відрахуванню з її заробітної плати щомісячної премії, в травні, червні 2018 року.

На підставі викладеного, позивачка просила суд першої інстанції поновити її на роботі на посаді редакторі І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення відповідача з 21 лютого 2019 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2019 року по час поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду, як незаконно звільненої позивачки з роботи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що при прийомі на роботу її ніхто не ознайомлював з правами та обов'язками та не було роз'яснено про умови праці, не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

В матеріалах справи міститься звернення ОСОБА_1 до керівництва ДП «МПІУ» від 27 вересня 2018 року з проханням надати їй для ознайомлення ксерокопію колективного договору, яке отримано уповноваженою особою ДП «МПІУ» 09 жовтня 2018 року, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні. Також ОСОБА_1 зазначає, що вона двічі зверталась до ГУ Держпраці у Київській області 13 серпня 2018 року, та до заступника начальника ГУ Держпраці у Київській області 26 вересня 2018 року, з вказівкою на те що роботодавець при прийомі на роботу не ознайомив її з посадовою інструкцією.

Так само власник поводив себе при прийомі на роботу і з іншими працівниками, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. З метою з'ясування цих обставин справи ОСОБА_1 в порядку ст. 91 ЦПК України подавала заяву про виклик цих свідків, однак їй безпідставно було відмовлено в задоволенні цієї заяви і ці свідки судом не були допитані. Свідки мали повідомити про дійсні обставини справи, а саме: що при прийнятті на роботу роботодавець не ознайомлював працівників як того потребує ст. 29 КЗпП України з посадовими інструкціями, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, та що робочій графік позивачки в ДП «МПІУ» становив - 7 днів через 7 з 15.00 до 21.00, по якому позивачка працювала протягом двох років.

При розгляді наданих відповідачем матеріалів про дисциплінарні стягнення суд першої інстанції лише констатував факт їх присутності. Не надавши належним чином оцінку доказам які містяться в матеріалах справи. По кожному із винесених відповідачем дисциплінарних стягнень є виконане редакційне завдання позивачки, письмові редакційні завдання поставлені безпосереднім керівником, завідуючим редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6, що підтверджується аудіо файлами (папка № 2) та витягами з програми «ОКТОПУС» за ці дні, завдання містяться в матеріалах справи.

Зазначені в наказах від 04 лютого 2019 року № 14, № 15 та № 16 обставини суперечать матеріалам справи та спростовуються скріншотами з програми «ОКТОПУС» про виконання ОСОБА_1 зазначених редакційних завдань з зазначенням часу виконання.

Крім того, відповідно до п.п. 5.1.-5.4. Посадової інструкції редактора І категорії редакції інформаційного мовлення від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 має право отримувати інформацію, необхідну для виконання своїх посадових обов'язків, вносити пропозиції для забезпечення виконання своїх посадових обов'язків та вдосконалення організації виробничих процесів Відділу, підвищувати рівень своєї кваліфікації, використовувати для виконання своїх посадових обов'язків документацію, оргтехніку (т.1, а.с. 240-243).

Всупереч цьому, ОСОБА_1 було позбавлено можливості користуватися програмою «ОКТОПУС», яка необхідна мені для виконання її службових обов'язків, що безумовно знижувало професійні можливості.

Посилання суду на те, що в порушення вимог п. 1.1. розділу III «Основні обов'язки працівника» Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «МПІУ» ОСОБА_1 без поважних причин була відсутня на робочому місці з 11 лютого 2019 року по 15 лютого 2019 року та відмовлялась надати пояснення з цього приводу, а також в порушення наказу від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр «Про визначення робочого місця редактору І категорії відділу новин ОСОБА_1» була відсутня на робочому місці 19, 20 та 21 лютого 2019 року, з 9.00 до 15:30 про що завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 подані доповідні записки та складено акти про відсутність на робочому місці, є безпідставні.

Оскільки ОСОБА_1 було надано суду відеозапис про те, яким чином відбувалось ознайомлення з наказами, висновками службових розслідувань, відібранням пояснень, але суд відмовився досліджувати ці докази, посилаючись на те, що вони можуть бути змонтовані.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що судом неправильно застосовано п.3 ст. 40 КЗпП України і безпідставно було відмовлено в поновленні на роботі, а також не застосовано вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ДП «Мультимедійна платформа іномовлення України» в якому зазначено, що необґрунтованою та безпідставною, а доводи, викладені в ній, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підлягають задоволенню, тому просить суд прийняти до уваги наступні пояснення та заперечення.

Позивачка, з 07 березня 2017 року дійсно працювала на підприємстві на посаді редактора І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення. Під час прийому на роботу, а саме 06 березня 2017 року, позивачку було ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Посадовою інструкцією та умовами праці, що підтверджується його особистим підписом у заяві про прийом на роботу.

Прийняття позивачки на роботу на посаду редактора І категорії здійснено на підставі її особистої заяви від 06 березня 2017 року та оформлено наказом № 140- к/тр від 06 березня 2017 року.

Таким чином, відповідачем повністю дотримано вимоги вищевказаної статті 29 Кодексу законів про працю України, а твердження позивачки про те, що під час оформлення на роботу її примусили розписатися у заяві про прийом на роботу у графі про ознайомлення з правами та обов'язками, при цьому фактично не надавалися для ознайомлення Посадова інструкція редактора І категорії та Правила внутрішнього трудового розпорядку є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності та спростовується наданою копією заяви про прийом на роботу.

У зв'язку з систематичним невиконанням позивачкою без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, наказом Підприємства від 21 лютого 2019 року № 46-к/тр, позивачку звільнено з роботи 22 лютого 2019 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Підставою для прийняття даного наказу стали неодноразові, систематичні порушення позивачкою трудової дисципліни, як наслідок останню, до звільнення, 4 (чотири) рази було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган, однак вжиті заходи притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган результатів не дали, про що свідчить вчинення позивачем нового порушення трудової дисципліни.

Так, відповідно до наказу Підприємства від 23 серпня 2018 року № 32 позивачці оголошено догану за невиконання редакційного завдання поставленого безпосереднім керівником.

При обранні зазначеного дисциплінарного стягнення керівником Підприємства враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. До застосування дисциплінарного стягнення позивачка неодноразово, протягом травня-червня 2018 року, неналежно виконувала свої посадові обов'язки про що свідчать доповідні записки від 16 травня 2018 року, 31 травня 2018 року та 13 червня 2018 року виробничого керівника позивачки - старшого випускового редактора тижня відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_7.

Дисциплінарне стягнення оголошено позивачці наказом від 23 серпня 2018 року № 32 який доведено до відома позивачки 07 вересня 2018 року (копія акта про відмову від підписання наказу від 07 вересня 2018 року наявна у матеріалах справи).

Разом з цим, правомірність накладення даного дисциплінарного стягнення підтверджена рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року у цивільній справі № 761/44156/18, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

У матеріалах службових розслідувань наявні 3 (три) акти про відмову від надання пояснень від 04 лютого 2019.

Актами службових розслідувань та доданими до них документами встановлено, що позивачка порушила трудову дисципліну у вигляді невиконання посадових обов'язків та до неї, наказами від 04 лютого 2019 року № 14, 15 та 16 за кожен факт порушення застосовані по одному дисциплінарному стягненню - догана.

При обранні зазначених дисциплінарних стягнень керівником Підприємства враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. До застосування зазначених дисциплінарних стягнень позивачка вже мала не зняте дисциплінарне стягнення - догану, оголошену наказом Підприємства № 32 від 23 серпня 2018 року.

Дисциплінарні стягнення оголошені позивачці наказами від 04 лютого 2019 року № 14, 15 та 16, які доведені до позивачки 04 лютого 2019 року (копія акта про відмову від ознайомлення та підписання наказів від 04 лютого 2019 року № 14, 15 та 16 наявна у матеріалах справи).

Останнім фактом невиконання позивачкою обов'язків, покладених на неї трудовим договором за результатами якого останню звільнено з роботи, був факт відмови виконання наказу Підприємства від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр «Про визначення робочого місця редактору І категорії відділу новин ОСОБА_1».

Після вчинення вищевказаних дисциплінарних проступків, починаючи з кінця грудня 2018 року, позивачка почала скаржитися на те, що їй нібито обмежено доступ до програми «ОКТОПУС». Проведеною перевіркою встановлено, що доступ до програми «ОКТОПУС» останній ніхто не обмежував, натомість, з метою відхилення подальших звинувачень щодо обмеження позивачці в доступі до робочих програм, а також з метою створення належних умов для її продуктивної праці, наказом Підприємства від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр, визначено робочим місцем редактору І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_1 робоче місце № 151 в службовому кабінеті № 429 по вул. Хрещатик, буд. 26 в м. Києві та пунктом 2 зазначеного наказу забезпечено технічним обладнанням робоче місце № 151 в службовому кабінеті № 429 по вул. Хрещатик, буд. 26 в м. Києві, а саме: телефоном (внутрішіній номер 269), персональним комп'ютером, підключеним до систем Stratus, Octopus, Інтернет та встановленими робочими програми, а саме: skype, google chrome, OBS - open broadcast service, stratus client, edius, outlook, необхідними для роботи Позивача.

08 лютого 2019 року відповідач намагався ознайомити позивачку з зазначеним наказом, однак позивачка відмовилася з ним ознайомлюватися, про що комісією, з числа інших працівників Підприємства, складено акт.

18 лютого 2019 року відповідач повторно здійснив спробу ознайомити позивачку з наказом від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр. На цей раз спроба виявилася вдалою, позивачка ознайомилась з наказом та на оригіналі наказу поставила дату ознайомлення «18.02.2019» та особистий підпис. Крім цього, позивачка власноруч написала «переходити на Хрещатик, 26 відмовляюся», не зазначивши при цьому жодних причин відмови від виконання наказу.

Після цього, протягом наступних трьох робочих днів, а саме 19 лютого 2019 року, 20 лютого 2019 року та 21 лютого 2019 року завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 здійснювався контроль за дотриманням позивачкою вимог зазначеного наказу. Однак, у зазначені дні позивачка, ігноруючи вимоги, встановлені наказом від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр, так і не з'явилась у визначене робоче місце про що комісіями, з числа інших працівників Підприємства, складені акти про відсутність на робочому місці, а завідувачем редакції інформаційного мовлення - відповідні доповідні записки від 19 лютого 2019 року, 20 лютого 2019 року та від 21 лютого 2019 року.

З метою встановлення причин невиконання вимог наказу від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр, позивачці запропоновано надати пояснення по зазначених вище фактах. Однак, вона вкотре відмовилася надавати будь-які усні та письмові пояснення в присутності інших працівників Підприємства про що ним складені відповідні акти від 19 лютого 2019 року, 20 лютого 2019 року та від 21 лютого 2019 року.

Таким чином, позивачка, не виконуючи вимоги, встановлені наказом від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр, порушила пункт 1.1. розділу III «Основні обов'язки працівника» Правил внутрішнього трудового розпорядку Державного підприємства «МУЛЬТИМЕДІЙНА ПЛАТФОРМА ІНОМОВЛЕННЯ УКРАЇНИ» (копія колективного договору з правилами внутрішнього трудового розпорядку наявні у матеріалах справи), вчинивши новий дисциплінарний проступок наслідком якого стало притягнення позивачки до відповідальності наказом від 21 лютого 2019 року № 46-к/тр, у вигляді звільнення з роботи з 22 лютого 2019 року на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України. Даний наказ доведено до її відома та видано копію 22 лютого 2019 року, про що позивачка в оригіналі наказу поставила дату ознайомлення та особистий підпис, а також власноруч написала: «копію наказу № 46-к/тр отримала».

Враховуючи вище викладене відповідач вважає, що притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган та звільнення з роботи з підстав, передбачених в пункті 3 статті 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відбувалося з чітким дотриманням відповідачем вимог, встановлених чинним законодавством України, зокрема статей 147-149 КЗпП України, а тому будь-які твердження позивачки щодо порушення вимог, встановлених чинним трудовим законодавством України не відповідають дійсності та нічим не підтверджені, як наслідок чого не можуть бути прийняті до уваги під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного у відзиві на апеляційну скаргу ДП «Мультимедійна платформа іномовлення України» просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені. (т. 2 а.с. 217, 218)

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу відповідача від 06 березня 2017 року № 140-к/тр, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду редактора І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення ДП «Мультимедійна платформа іномовлення України» з 07 березня 2017 року.

23 серпня 2018 року відповідачем було видано наказ № 32, відповідно до якого позивачці було оголошено догану за невиконання редакційного завдання поставленого безпосереднім керівником, а саме 25 липня 2018 року завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 підготовлено та подано заступнику генерального директора з інформаційної політики - Шеф-редактору Овдієнко Т.П доповідну записку про факт відмови виконання редакційного завдання позивачкою, як працівником.

На підставі цієї доповідної записки заступником генерального директора з інформаційної політики - Шеф-редактором Овдієнко Т.П. подано на ім'я третьої особи службову записку від 26 липня 2018 року у якій вона просила вжити невідкладних заходів до позивачки.

У зв'язку з цим та з метою перевірки фактів, викладених у зазначеній вище службовій записці та доповідній записці, наказом відповідача від 27 липня 2018 року № 30, проведено службове розслідування по перевірці вищевказаного факту. В ході проведеного службового розслідування комісія встановила, що відповідно до основних завдань та обов'язків Посадової інструкції, 25 липня 2018 року, позивачці від старшого випускового редактора тижня відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_7. та завідувача редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 поставлено усне редакційне завдання - виокремити фактажну новину і підготувати конкретне інформаційне повідомлення про проведення засідання тристоронньої контактної групи з мирного врегулювання ситуації на сході України у м. Мінську. Позивачка підготувала інформаційне повідомлення та передала його для узгодження випусковому редактору тижня відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_8 для підготовки та видачі в ефір у випуску новин о 17:00 год. Після перегляду підготовленого інформаційного повідомлення, завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6, останньою була висунута вимога доопрацювати зазначене інформаційне повідомлення, однак позивачка відмовилася його доопрацьовувати, мотивуючи це тим, що редакційні завдання завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 ставляться не професійно, робота її є неефективною, а ставлення до позивача є упередженим.

Того ж дня, під час підготовки матеріалів до ефіру у випуск новин о 19:00 год., позивачці було поставлено усне редакційне завдання - підготувати матеріал для відео включення кореспондента І категорії відділу новин ОСОБА_5 з м. Мінську про результати засідання тристоронньої контактної групи з мирного врегулювання ситуації на сході України, а саме скласти коротке повідомлення, прослухати переданий через мережу Інтернет з м. Мінську коментар спецпредставника ОБСЄ в тристоронній контактній групі по ситуації на сході України Мартіна Сайдіка, та виокремити з нього потрібні для ефіру короткі частини. Позивачка, прослухавши переданий кореспондентом матеріал, виявила, що він задовгий (більше 1 хвилини), але вирішила його не скорочувати, а видати в ефір таким, як є. Завідувач редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 заперечила щодо видачі в ефір такого повідомлення та поставила завдання скоротити його до 30-45 секунд згідно із стандартами, однак позивачка відмовилася виконувати поставлене завдання, мотивуючи це наявністю у неї на виконанні великої кількості завдань, хоча з пояснювальної записки безпосереднього керівника - завідувача редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6, вбачається, що позивачка в той час мав лише одне єдине, саме це, завдання. На виконання ст. ст. 147, 149 КЗпП України, у своїй пояснювальній записці позивачка також не повідомляла, що була завантажена іншими редакційними завданнями.

Після відмови позивачки виконувати завдання, старший випусковий редактор тижня відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_7., переробила матеріал, та змонтувала коментар.

Таким чином, за результатами проведеного службового розслідування комісія дійшла висновку, що позивачка, відмовившись виконувати редакційне завдання, порушила п. 3.6. Посадової інструкції редактора І категорії редакції інформаційного мовлення, затвердженої 30 грудня 2016 року, а саме: «виконання в процесі роботи усних або письмових вказівок безпосереднього керівника».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761/44156/18 від 14 червня 2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 про оскарження зазначеного наказу відповідача від 23 серпня 2018 року № 32.

04 лютого 2019р. наказом відповідача за № 14 позивачці було оголошено догану за невиконання редакційного завдання, поставленого безпосереднім керівником. Зазначений наказ було винесено відповідачем, на підставі висновків комісії, створеної наказом відповідача від 14 грудня 2018 року № 68, для перевірки фактів викладених у доповідній записці завідувача редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 від 12 грудня 2018 року, щодо не виконання позивачкою письмового редакційного завдання, поставленого завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 11 грудня 2018 року о 17:12 год., викладені у акті службового розслідування від 04 лютого 2019 року комісією було встановлено, що 11 грудня 2018 року о 17:12 год. завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 в межах повноважень, визначених її посадовою інструкцією, поставлено письмові редакційні завдання всій випусковій групі, а саме: старшому випусковому редактору тижня відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_7., випусковому редактору відділу новин редакції інформаційного мовлення ОСОБА_10 та позивачці. Зазначені редакційні завдання були передані для виконання вищевказаним працівникам через начальника відділу організаційного забезпечення ОСОБА_9. Про отримання редакційних завдань вищевказані працівники поставили особистий підпис на другому примірнику редакційного завдання.

Отримавши редакційне завдання, позивачка підготувала та передала завідувачу редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 «редакційне завдання» у якому зазначила: «Прошу Вас ставити редакційні завдання більш коректно. Зокрема - конкретизувати - кому саме дзвонити з МЗС та надати контакти відповідної особи. Також прошу надати посилання на відео, яке я маю змонтувати. Адже давати відеоряд з архіву дітей та писати про вже зниклих суперечить журналістським стандартам та етиці».

Завідувач редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 підготувала та передала уточнене редакційне завдання.

Однак, у визначений в редакційному завданні термін, позивачка завдання не виконала, текстову частину матеріалу не написала, відео - не змонтувала, звіт - не подала, лише на примірнику уточненого редакційного завдання власноруч написала: «завдання виконала в межах своєї компетенції 18:24 також дзвонила в МЗС - слухавку не беруть» та поставила особистий підпис.

У зв'язку з цим, завідувачем редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6 12 грудня 2018 року було подано на ім'я генерального директора відповідача доповідну записку про факт невиконання редакційного завдання позивачкою та вжиття відповідних заходів реагування.

У своїй пояснювальній записці завідувач редакції інформаційного мовлення ОСОБА_6, стверджує, що жодних документів про виконання редакційного завдання, поставленого 11 грудня 2018 року о 17:12 год. від позивачки у визначений в ньому термін вона не отримувала. Крім цього зазначила, що матеріал у ефір у випуску новин 19:00 год. так, і не вийшов.

Разом з цим, начальник відділу організаційного забезпечення ОСОБА_9 у своїй пояснювальній записці підтвердила, що жодних письмових документів про виконання вищевказаного редакційного завдання позивачка у зазначений в ньому термін, їй не надавала.

На пропозицію голови комісії надати письмові пояснення по зазначеному вище факту, позивачка відмовилася надавати будь-які усні чи письмові пояснення, про що комісією складено акт.

04 лютого 2019 року відповідачем були винесені накази №№ 15, 16, якими до позивачки застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани. Зазначені накази були винесені відповідачем на підставі висновків комісій, створених наказами відповідача від 04 січня 2019 року № 2 та від 08 січня 2019 року № 3, наведених у відповідних актах службового розслідування за вчинення аналогічних за своїм змістом дисциплінарних проступків у вигляді невиконання поставлених редакційних завдань безпосереднім керівником. З матеріалів справи не вбачається, що при застосування дисциплінарних стягнень, відповідачем були порушено положення ст. ст. 147, 149 КЗпП України, при цьому позивачка відмовилась надавати пояснення.

21 лютого 2019 року відповідачем було видано наказ № 46-к/тр, відповідно до якого позивачку було звільнено 22 лютого 2019 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п. 3 ст. 40 КЗпП України та у зв'язку з відмовою позивача виконувати наказ відповідача від 08 лютого 2019 року № 37-к/тр «Про визначення робочого місця редактору І категорії відділу новин ОСОБА_1», з яким позивачка була ознайомлена. Також позивачка відмовилась надати письмові пояснення, з зазначенням причин, з яких нею, як працівником не виконується зазначений наказ відповідача, як роботодавця.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки з роботи відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки про поновлення останньої на роботі на посаді редакторі І категорії відділу новин редакції інформаційного мовлення відповідача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 22, 23 Постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України, п.1, ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд першої інстанції проаналізувавши наявні у справі докази встановив, що позивачкою було вчинено декілька дисциплінарних проступків, за які її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Позивачка оскаржила лише один наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме від 23 серпня № 32. Інші накази про оголошення доган від 04 лютого 2019 року № 14, № 15 та № 16, позивачка не оскаржувала. Також нею не оскаржувався наказ від 08 лютого 2019 року про визначення робочого місця, однак при цьому цей наказ нею не виконувався. Таким чином суд вважав, що матеріалами справи доведено, що позивачка систематично не виконувала посадові обов'язки, а тому до неї правомірно було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи.

Суд першої інстанції також перевірив доводи позивачки про те, що нею не вчинялись дисциплінарні проступки і вона належним чином виконувала посадові обов'язки.

При цьому суд прийшов до правильно висновку про те, що її доводи про створення їй відповідачем перешкод у виконанні посадових обов'язків не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до викладення тих же обставин, які були підставою позову і яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

В доводах апеляційної скарги посилаючись на те, що матеріалами справи доводяться обставини виконання позивачкою редакційних завдань, позивачкою не вказано якими саме доказами це доводиться. Оскільки в судове засідання позивачка не з'явилась, судова колегія була позбавлена можливості уточнити у неї ці обставини і перевірити доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків, то з цими доводами судова колегія не може погодитись.

Заявляючи клопотання про допит свідків, позивачка обґрунтовувала його тим, що ці свідки можуть підтвердити, що відповідач при прийомі на роботу працівників не ознайомлював їх з посадовою інструкцією, правилами трудового розпорядку та ін. Однак свідки можуть допитуватись лише щодо обставин, які входять до предмета доказування, а саме обставин вчинення позивачкою дисциплінарних проступків і притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Щодо посилання позивачкою на обставини, що вона не була ознайомлена з посадовою інструкцією, а тому не належним чином виконувала свої посадові обов'язки, то ці обставини підтверджуються підписом позивачки на заяві про прийняття на роботу про ознайомлення з названими документами. Крім того, позивачка не обґрунтовувала своє клопотання про допит свідків тим, що вони були безпосередньо присутні при її прийомі на роботу і були свідками того, що вона не ознайомлювалась з посадовою інструкцією.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мультимедійна платформа іномовлення України», третя особа: Генеральний директор Державного підприємства «Мультимедійна платформа іномовлення України» Березовська Людмила Володимирівна про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: