Справа № 182/1733/20
Провадження № 2/0182/1521/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Євгеній Вікторович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступне.

Вона та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними братом та сестрою. Від шлюбу, укладеного між ОСОБА_4 (батьком) та ОСОБА_5 (матір`ю) народилися діти: вона - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , номер запису 566, та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис 279, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав запис - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління у Сумській області. Вищезазначене підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 5, у якому вказано відомості про батька: ОСОБА_4 , відомості про матір: ОСОБА_7 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинили шлюб, відповідно до свідоцтва про припинення одруження серії НОМЕР_2 , про що в книзі записів актів зроблено відповідний запис № 199. Прізвища після припинення шлюбу: ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про зміну прізвища або імені серії НОМЕР_3 змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 . Рішенням № 105-6 виконкому Шосткинської міської ради депутатів трудящих від 31 березня 1971 року про зміну прізвища неповнолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3, задоволено прохання гр. ОСОБА_7 про зміну прізвища її неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3, і надалі їх іменували ОСОБА_3 і ОСОБА_6 . Відповідно до ордеру НОМЕР_5, серії № ЖСК 78, на право заселення житлової площі, ОСОБА_7 було видано квартиру, у якому зазначені її діти: ОСОБА_6 - донька та ОСОБА_3 - син. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_12 зареєстрували між собою шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 599, прізвище після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_13 . Після смерті ОСОБА_3 вона є спадкоємцем другої черги. 11.03.2020 року їй зателефонувала жінка, яка представилася ОСОБА_14 та повідомила, що помер її брат ОСОБА_3 , що підтверджується скріншотом з мобільного телефону. 16.03.2020 року вона приїхала до міста Нікополь, де звернулася до органів РАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть брата, однак, отримала відмову з посиланням на карантинні заходи. В цей же день вона звернулася до Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради, де їй повідомили, що, згідно книги реєстрації поховань, зареєстровано поховання її брата (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3 , який похований в секторі 1289 на Нікопольському міському кладовищі 03 грудня 2018 року. Замовник поховань, згідно Книги реєстрації, ОСОБА_15 . Зазначене підтверджується довідкою № 92/20 від 16.03.2020 року. 16.03.2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Євгенія Вікторовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки їй було відомо, що їх батьку належала квартира в місті Нікополі, яку в подальшому брат отримав у спадщину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16.03.2020 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Євгеній Вікторович виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій зазначив, що «Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , складається з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка була подана ОСОБА_2 та зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ 21 жовтня 2019 року за № 75, відкрито спадкову справу № 46/2019 року після смерті ОСОБА_3 . Відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України, у разі прийняття спадщини ОСОБА_3 , ОСОБА_1 повинна була подати до нотаріальної контори заяву про її прийняття. У строк, встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, дана заява нею подана не була, у зв`язку з чим приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Апальков Є.В. не може видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом». ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її двоюрідним братом та ОСОБА_3 . Їй не зрозуміла позиція ОСОБА_2 , оскільки він знав, що у померлого ОСОБА_3 є рідна сестра, проте, не повідомив її, а самостійно звернувся для прийняття спадщини. До 1979 року вона та ОСОБА_3 проживали разом з матір`ю у м.Шостка. Приблизно у 18 років померлий ОСОБА_3 поїхав жити до батька в місто Нікополь. Вона періодично з братом спілкувалися, приїздили один до одного в гості раз на 3 роки. Вона приїздила до Нікополя, а ОСОБА_3 - до Києва. Певний час вони спілкувалися між собою за допомогою листування, а у подальшому - телефонами. До 2013 року телефонували один одному постійно. У 2013 році вона приїздила у гості до брата останній раз. З 2013 року по 2017 рік періодично спілкувалися телефоном, проте, не бачилися. Конфліктів між нею та спадкодавцем не було. Через проживання у різних кутках України та через догляд за хворими батьками не могли приділити належної уваги один одному, протее, відносини були добрими. З осені 2018 року мобільний та домашній номер ОСОБА_3 не обслуговувався. Як вже зазначалося, про смерть брата їй стало відомо зі слів невідомої жінки, яка зателефонувала через півтора роки після смерті брата. Вона не могла припустити, що її брат помер, оскільки у телефонних розмовах брат не скаржився на здоров`я та зазначав, що гарно себе почуває. Тобто, однією із поважних причин пропуску строку на подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину є те, що вона взагалі не знала про смерть брата, а у подальшому була повідомлена невідомою особою. Крім того, вважає поважною причиною пропуску строку на подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину те, що вона проживає у місті Києві, а спадкове майно знаходиться у місті Нікополі, отже, наявна велика відстань між ними. До того ж, слід зазначити, що їй дуже складно приїхати у м.Нікополь, оскільки у м.Києві вона здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, що потребує значних сил та часу, а також особистої участі у веденні справ. Доречно зазначити, що інших близьких родичів у неї в м.Нікополі немає.

Також поважною причиною пропуску строку на подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину є те, що у неї були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на квартиру, так як рідний брат не зазначав, яким чином він зареєстрував право власності на квартиру за собою. Пошук або відновлення правовстановлюючих документів є доволі складною процедурою, що було перешкодою у прийнятті спадщини. Оскільки строк подання заяви про прийняття спадщини пропущений з незалежних від неї причин звертається до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1, 2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно із ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такого висновку дійшов і Верховний суд у своїй постанові по справі справа № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року. Зважаючи на наявність слова «тощо», приходить до висновку, що перелік поважних причин пропуску строку не є вичерпним. Отже, з урахуванням сукупності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, вважає, що вони є поважними та повинні бути прийнятими до уваги судом. Через це вимушена звернутись до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Представник позивача ОСОБА_16 на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.91), представник відповідача ОСОБА_17 проти задоволення позову не заперечувала (а.с.113). Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с.53), про причини неявки до суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є рідною сестрою ОСОБА_3 (а.с.10 - 15). 11.03.2020 року позивачці зателефонувала незнайома жінка, яка представилася ОСОБА_14 (а.с.32) та повідомила, що помер ОСОБА_3 (а.с.64-65). 16.03.2020 року позивачка приїхала до міста Нікополь, звернулася до органів РАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть брата, однак, отримала відмову з посиланням на карантинні заходи, та до Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради, де дізналась, що, згідно книги реєстрації поховань, зареєстровано поховання її брата (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3 , який похований в секторі 1289 на Нікопольському міському кладовищі 03.12.2018 року. Замовник поховання, згідно Книги реєстрації, ОСОБА_15 (а.с.16). 16.03.2020 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Апалькова Є.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.88). Однак, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини раніше звернувся також і їх з покійним двоюрідний брат ОСОБА_2 , який теж отримав відмову від нотаріуса (а.с.82). До 1979 року позивачка та спадкодавець ОСОБА_3 проживали разом з матір`ю у м.Шостка. Приблизно у 18 років ОСОБА_3 поїхав жити до батька в м.Нікополь. Позивачка періодично з братом спілкувалися, приїздили один до одного в гості, приблизно, раз на 3 роки. До 2013 року позивачка зі спадкодавцем телефонували один одному постійно. У 2013 році позивачка приїздила у гості до брата останній раз. З 2013 року по 2017 рік вони періодично спілкувалися телефоном, проте, не бачилися. З осені 2018 року мобільний та домашній номер ОСОБА_3 не обслуговувався. Про смерть брата позивачці стало відомо зі слів невідомої жінки, яка зателефонувала через півтора роки після смерті брата. Позивачка не знала, що її брат помер.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи №6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийнятгя спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За таких обставин, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважною.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_18 - задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), додатковий строк, тривалістю 90 (дев`яносто) днів, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк для прийняття спадщини рахувати з дня набуття чинності рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал