Справа № 446/447/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2020 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т.І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

Справа № 446/447/20

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідач Львівський обласний центр зайнятості;

представник відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020 ОСОБА_1 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Львівського обласного центру зайнятості, в якій просить виділити в натурі їй у власність частку спільного майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме приміщення 31 площею 15,8 кв.м., туалет 31а площею 1,6 кв.м., приміщення 32 площею 27,0 кв.м., туалет 32а площею 1,5 кв.м., згідно з технічним паспортом, виданим КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 06.02.2020 загальною площею 45,9 кв.м. Також просить суд припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення за вказаною адресою та зобов`язати органи державної реєстрації зареєструвати право власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.06.2008 №19165747, їй на праві приватної власності належить 5/100 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , загальною площею 45,9 кв.м. Співвласником іншої частини приміщень будівлі є відповідач, якому належить 95/100 частин цього будинку площею 1064,6 кв.м., а загальна площа будівлі становить 1111,1 кв.м. Вказала, що між нею та відповідачем виникають непорозуміння з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а невідповідність площі впливає на нарахування податку на нерухоме майно. Керуючись ст. 364 ЦК України просила суд виділити належну їй частину в будинку. Зазначила, що вона не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача.

Ухвалою суду від 26.02.2020 відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання.

16.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що вимоги позивача є необґрунтовані та такі, що не можуть бути задоволені судом. Зокрема вказує, що позивачу належить 45,3 кв.м. спірного будинку, а не 45,9 кв.м., як просить виділити позивач. Також відповідач зазначає, що частка майна позивача є відокремленою та ізольованою, а тому є незрозумілим, чому позивач вказує на наявні непорозуміння, які виникають між співвласниками.

Ухвалою суду від 11.08.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав та доводів наведених у ній, просила позов задовольнити. Зокрема вказала, що наявність спільної власності на таке майно призводить до постійних непорозумінь при визначенні суми податку на нерухомість, оскільки внаслідок реконструкції частини будинку відповідачем, відбулися зміни у площі, а тому вважає, що виключно виділення її частини призведе до подальшого унеможливлення таких непорозумінь.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, за умов, що виділення частини майна позивачці не буде відбуватися за рахунок площі відповідача. Наголосила, що згідно договору купівлі-продажу позивачу належало 45,3 кв.м., а позові вимоги заявила на 45,9 кв.м.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Згідно договору купівлі-продажу 5/100 частин нежитлової будівлі від 07.05.2008 посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., ОСОБА_1 прийняла у власність нежитлове приміщення площею 45,3 м.кв., що становить 5/100 частин від будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.06.2008 №19165747 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 5/100 нежитлової будівлі АДРЕСА_1 (а.с.9).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2020 доводиться, що ОСОБА_1 на праві власності належить 5/100 частин нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 45,3 кв.м. (а.с. 12-13).

Згідно технічного паспорта на групу нежитлових приміщень від 06.02.2020, 5/100 частин будівлі АДРЕСА_1 , складаються з приміщень за номерами: 31 приміщення площею 15,8 кв.м., 31а туалет площею 1,6 кв.м., 32 приміщення площею 27,0 кв.м., 32а туалет площею 1,5 кв.м., а всього загальною площею 45,9 кв.м. (а.с.4).

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі від 31.07.2001 Кам`янка-Бузькому районному центру зайнятості на праві власності належить 95/100 частин будинковолодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 37).

27.06.2008 Львівським обласним центром зайнятості та КБП "Карпатбуд" укладено договір №105 про проведення реконструкції у адміністративному будинку Кам`янка-Бузького районного центру зайнятості за адресою: м. Кам`янка-Бузька, вул. Грушевського, 4, Львівської області (а.с.38). Після проведеної реконструкції приміщення центру зайнятості відбулось збільшення загальної площі їх частки з 938,6 кв.м., до 1064,6 кв.м., що доводиться копією технічного паспорта від 14.01.2019 (а.с.54).

Згідно висновку експерта №15-20 від 13.07.2020, можливий виділ в натурі частки 5/100, яка належить ОСОБА_1 , із майна (нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 ), що є у спільній частковій власності, а саме приміщень позначених на плані від 06.02.2020 номерами: 31 приміщення площею 15,8 кв.м., 31а туалет площею 1,6 кв.м., 32 приміщення площею 27,0 кв.м., 32а туалет площею 1,5 кв.м., всього загальна площа приміщень становить 45,9 кв.м. Також експертом встановлено, що збільшення загальної площі нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 , на 0,6 м.кв., відбулось за рахунок демонтажу кахельної печі, зміни внутрішньої конфігурації (долучення площі ніші) та промірів даних приміщень, а не за рахунок площі суміжних приміщень іншого співвласника Львівського обласного центру зайнятості.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Цивільним кодексом України, зокрема Главою 26 «Право спільної власності».

Так, як зазначено у ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Тобто, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Як видно з обставин справи, позивач та відповідач є співвласниками будинку АДРЕСА_1 з частками 5/100 та 95/100 відповідно.

Як зазначено у висновку судового експерта від 13.07.2020, виділ 5/100, які належать ОСОБА_1 технічно можливий. У мотивувальній частині висновку, експерт зазначає, що приміщення ОСОБА_1 має окремий, жодним чином не пов`язаний з приміщеннями іншого співвласника Львівського обласного центру зайнятості, вихід на прилеглу територію вул. Грушевського у м. Кам`янка-Бузька. Також в приміщеннях встановлені вузли обліку на електроенергію, газ та водопостачання, які облікують енергоносії використані для експлуатації тільки даних приміщень. Тобто співвласник ОСОБА_1 користується приміщеннями, які є ізольованими від інших приміщень будинку та забезпечені окремими виходами на територію АДРЕСА_1 , як і інший співвласник будинку Львівський обласний центр зайнятості.

Таким чином, суд вважає, що у справі зібрано достатньо доказів того, що належна позивачу частина нежитлового приміщення у спільному майні є ізольованою, обладнана самостійним входом, має самостійні вузли обліку використання енергоносіїв, тобто за своїми зовнішніми ознаками є окремим приміщенням.

А тому, з врахуванням висновку експерта, суд дійшов висновку про можливість виділу частини приміщення позивача.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що згідно договору купівлі-продажу позивачу належало 45,3 кв.м., а позові вимоги вона заявила на 45,9 кв.м., оскільки як встановлено судовим експертом, збільшення площі нежитлових приміщень, власником яких є ОСОБА_1 на 0,6 кв.м. відбулось за рахунок демонтажу кахельної печі, зміни внутрішньої конфігурації та промірів даних приміщень, а не за рахунок площ суміжних приміщень іншого співвласника Львівського обласного центру зайнятості.

Тобто, судом встановлено, що позивач просить виділити саме ту частину нежитлового приміщення, яка була нею придбана у власність згідно договору купівлі-продажу, а зміна площі відбулася саме за рахунок зміни конфігурації приміщення (демонтаж кахельної печі).

За таких обставин, суд не вбачає порушення прав іншого співвласника відповідача у справі та вважає, що така обставина не перешкоджає виділу приміщення, яке належить позивачу. А тому, позовна вимога про виділ підлягає до задоволення.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З огляду на зазначене вище положення закону, суд прийшов до висновку, що право спільної часткової власності на спірне приміщення необхідно припинити у зв`язку із виділом частини, яка належить одному з співвласників позивачу у справі.

Однак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання органів державної влади зареєструвати право власності на виділене майно, так як позивач не вказав ані органу, який він просить зобов`язати, ані не навів будь-якого обґрунтування того, чому такий спосіб захисту він просить вжити.

Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що оскільки позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, а даний спір пов`язаний виключно з судовим порядок розподілу часток у спільній частковій власності, тобто не виник з неправомірних дій відповідача, то суд на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України покладає такі судові витрати на сторону позивача.

Керуючись ст. 141, 258, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про виділ в натурі частки із спільної часткової власності задовольнити частково.

Виділити в натурі ОСОБА_1 частку, яка становить 5/100 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у її спільній частковій власності з Львівським обласним центром зайнятості, а саме приміщення, позначені на Технічному паспорті від 06.02.2020 номерами: 31 приміщення площею 15,8 кв.м., 31а туалет площею 1,6 кв.м., 32 приміщення площею 27,0 кв.м., 32а туалет площею 1,5 кв.м., а всього загальною площею 45,9 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості про зобов`язання зареєструвати право власності відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено 11 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.І. Котормус