Провадження № 22-ц/812/1277/20
Єдиний унікальний номер судової справи № 487/3458/19
Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі: представника позивача Довгань І.В., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщені цього суду, вступну та резолютивну частини якого проголошеного того ж дня об 11 год. 03 хв., повний текст складено 22 червня 2020 року, у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У травні 2019 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Жиле приміщення, в якому мешкає відповідач з дітьми, знаходиться у занедбаному стані, відсутнє газо-, електропостачання, будинок потребує капітального ремонту, відповідач не дотримується санітарно-гігієнічних норм, що негативно впливає на дітей.

Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються у МЗОШ №36. Відповідно до інформації навчального закладу, діти мають недоглянутий зовнішній вигляд, одяг та взуття брудні, волосся не розчісується, від дітей йде неприємний запах. Діти часто хворіють на педікульоз та стрептодермію.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 не забезпечує дітей належним харчуванням, не приділяє достатньої уваги їх здоров`ю.

Крім того, позивач зазначав, що відповідач вже мала негативний досвід виховання старших дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно яких рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року була позбавлена батьківських прав.

Посилаючись на викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав та стягнути з останньої аліменти на утримання дітей у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей на особові рахунки дітей.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, посилаючись на те, що від виконання батьківських обов`язків не ухилялась. Незважаючи на обмежені можливості, вона намагалась створити дітям належні умови, які наразі не є настільки поганими, щоб становити небезпеку для життя і здоров`я дітей та вимагати позбавлення батьківських прав.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання малолітніх дітей, та наявність у цьому лише її вини.

В апеляційній скарзі позивач, вважаючи рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та прийнятим за неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Позивач вказував, що судом не надано належної оцінки доказам, які у сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Так, позивач зазначав, що судом не взято до уваги інформацію навчального закладу, де навчаються малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про те, що за час навчання діти мали недоглянутий зовнішній вигляд, часто хворіли на педікульоз та стрептодермію, що свідчить про неналежний догляд за дітьми з боку матері. Згідно характеристик зі школи, діти педагогічно запущені, у них недостатньо сформовані уміння та навички, необхідні для засвоєння навчальної програми. Наймолодша ОСОБА_9 має затримку мовного та фізичного розвитку.

Крім того, позивач зазначав, що відповідач свідомо позбавляє дітей права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За місцем проживання родини не створено достатніх умов для проживання. Житло знаходиться у занедбаному стані, електро-, газопостачання відсутнє, будинок потребує капітального ремонту. Відповідач не дотримується санітарно-гігієнічних норм, що негативно впливає на дітей. ОСОБА_1 не забезпечує дітей матеріально, оскільки тривалий час не працює та не має доходу.

Як характеристику особи відповідача судом не враховано те, що ОСОБА_1 вже мала негативний досвід виховання старших дітей, відносно яких за рішенням суду була позбавлена батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, наданий суду апеляційної інстанції висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимагаючи позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відповідно до статті 164 СК України, орган опіки та піклування посилався на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, в тому числі незабезпечення дітей належними умовами проживання та ненадання необхідного утримання.

При вирішенні цього спору суд, керуючись принципом верховенства права, розглядає справу відповідно до Конституції України; норм сімейного законодавства; міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (статті 10 ЦПК).

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 ).

Зі змісту пунктів 2-5 частини 1 статті 164 СК України вбачається, що суд може постановити рішення про позбавлення батьківських прав, у випадках, коли батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року закріплене право кожної дитини проживати в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (стаття 111), а також наголошено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, та визначено обов`язок держави надати батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей (стаття 112).

Європейський Суд з прав людини при розгляді конкретних справ неодноразово наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції, якщо воно не відповідає законним цілям і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, п.39,47-50 та інші справи, зазначені в цьому рішенні).

В світлі зазначених норм міжнародного та національного законодавства, суду необхідно було визначити наступне: чи є доведеним факт ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків; чи є залишення у неї дітей насправді небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання; чи є ці обставини винятковими, а розірвання сімейних стосунків - єдиним способом їх розв`язання; чи надавалась сім`ї ОСОБА_1 конкретна цільова підтримка.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю трьох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості в яких про батька зазначені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України, тобто запис про батька дітей в Книзі реєстрації народжень провадилось за прізвищем матері, а ім`я та по - батькові дітей записувались за її вказівкою (а.с. 4-8).

Діти проживають разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Родину відвідували соціальні працівники з метою контролю за умовами проживання дітей та виконання матір`ю обов`язку по їх вихованню та утриманню.

Відповідно до актів обстеження умов проживання, складених спеціалістами Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 15 листопада 2018 року, від 17 січня 2019 року та від 09 квітня 2019 року житло, де мешкає відповідачка із малолітніми дітьми знаходиться в занедбаному стані та потребує капітального ремонту (а.с.9 зворот, 10 та 10 зворот).

Малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються в Миколаївській загальноосвітній школі №36. Згідно характеристик навчального закладу діти мають занедбаний зовнішній вигляд та недостатньо сформовані уміння та навички, необхідні для засвоєння навчальної програми. Мати не приділяє належної уваги по їх вихованню та навчанню (а.с. 11 зворот-12).

Рішенням комісії з питань захисту прав дітей від 16 жовтня 2018 року сім`ю ОСОБА_1 взято під соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як вказано в листі директора Центру Гончарової В.Б. від 24 січня 2019 року. З ОСОБА_1 неодноразово проводились психолого-педагогічні консультації щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, створення та підтримки належних умов для проживання, підвищення рівня психолого-педагогічних знань матері щодо виховання, навчання та належного догляду за дітьми. На даний час робота з сім`єю ОСОБА_1 продовжується (а.с. 14 зворот)

Відповідно до листа в.о. директора Комунального закладу «Миколаївський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 02 березня 2020 року малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у Центрі з 23 серпня 2019 року по теперішній час. За час перебування дітей у їх закладі відповідачка ОСОБА_1 постійно відвідувала дітей (а.с. 102).

Крім того, встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час розгляду справи судом першої інстанції знаходиться в Миколаївському обласному Будинку дитини. Мати ОСОБА_1 періодично відвідує свою доньку (а.с. 102 зворот).

За висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 вересня 2020 року, наданому на запит апеляційного суду, відповідачку доцільно позбавити батьківських прав.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона усіляко намагалась виконувати рекомендації соціальних служб, прибирала в приміщенні, піклувалася про дітей, забезпечувала їх їжею та інше.

Погоджуючись з тим, що матеріально-побутові умови є дуже примітивними, відповідач не вважає їх настільки поганими, щоб вони становили небезпеку для життя і здоров`я дітей та вимагали позбавлення батьківських прав.

За актом обстеження матеріально-побутових умов, проведеного 21 травня 2020 року, санітарний стан приміщення визначено як незадовільний (а.с. 115), проте у порівнянні з попередніми обстеженнями наявні позитивні зміни, зокрема вказано, що в приміщенні прибрано, підлога застелена доріжками.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачкою приймаються заходи щодо покращення житлових умов, проводяться ремонтні роботи в будинку, сплачено рахунок на підключення електроенергії до будинку, ОСОБА_1 намагається працевлаштуватися.

Матеріали справи свідчать про небайдуже ставлення ОСОБА_1 до забезпечення своїх дітей та до факту позбавлення батьківських прав, зокрема (до введення карантинних заходів) регулярне відвідування дітей за місцем їх влаштування. За час розгляду справи відповідач уклала декларації з сімейним лікарем стосовно дітей, нею приймаються заходи щодо їх медичного обстеження та проведення профілактичних щеплень, зареєстровано наймолодшу дитину в електрону чергу до дошкільного навчального закладу.

Отже встановлені обставини свідчать про намагання та бажання ОСОБА_1 виправити ситуацію, яка склалась в її родині, та продовжувати виховувати своїх дітей, що вірно констатував суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів.

Будь-яких відомостей про негативну характеристику відповідача за місцем проживання матеріали справи не містять. Більш того, за характеристикою сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідачка характеризується позитивно (а.с. 78). На обліку в Миколаївському облнаркодиспансері ОСОБА_1 не перебуває (а.с. 33).

Відомості про намагання державних органів реально поліпшити умови проживання дітей шляхом надання конкретної фінансової підтримки, адресної цільової допомоги (можливо й з залученням благодійних фондів, соціальних програм тощо) в матеріалах справи відсутні.

Відсутні відомості і про дослідження органом опіки та піклування ефективності інших менш суворих альтернативних заходів впливу, ніж роз`єднання сім`ї, як того вимагають європейські стандарти для вирішенні питання пропорційності втручання у сімейне життя.

Позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання малолітніх дітей, та наявність у цьому лише її вини. Позбавлення батьківських прав матері не може обґрунтовуватись виключно посиланням на ненадійність ситуації, в якій опинились діти, та теоретичною можливістю настання негативних наслідків (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, п.50).

До того ж, рішення про позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватись виключно на доказах, створених самим органом опіки та піклування.

Інформація навчального закладу, де навчалися малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про те, що за час навчання діти мали недоглянутий зовнішній вигляд, часто хворіли на педікульоз та стрептодермію, педагогічно запущені, не свідчить про неможливість виправлення такої ситуації та, з огляду на вищезазначені обставини, достатніми підставами для позбавлення матері дітей батьківських прав.

Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно інших дітей за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року, яке набрало законної сили 11 червня 2010 року, як характеристики особи відповідача, на думку колегії суддів, не є визначальним та безумовним, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками та небажанням відповідачки піклуватися про своїх дітей щодо яких вирішується спір про позбавлення батьківських прав.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам і з врахуванням зазначених вимог закону та обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого виникла реальна небезпека для життя, здоров`я та морального виховання дітей, і що втручання у права відповідача, як винятковий випадок, є єдино можливим способом захисту інтересів дітей, тобто є «необхідним у демократичному суспільстві» та які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.

При цьому апеляційний суд вважає таким, що не заслуговує на увагу висновок органу опіки та піклування, який в силу вимог ст. 19 СК України не має для суду наперед встановленого значення і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. У висновку не наведено будь-яких обґрунтувань стосовно того, якими причинами визвано усунення відповідачки від утримання та виховання дітей, та ставлення дітей до матері на час виготовлення даного висновку. До того ж, матеріали справи не містять даних про те, що за весь час окремого проживання дітей від матері, до останньої застосовувались заходи впливу та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.