Справа № 369/9796/20
Провадження №2/369/4188/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

Головуючого судді Дубас Т.В.,

За участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши заяву представника позивача Громадянина Королівства ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом Громадянина Королівства Нідерланди ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов позов Громадянина Королівства Нідерланди ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

07.09.2020 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 28.07.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, що підтверджується складеною власноручно останньою розпискою від 28.07.2017 року.

За даним договором ОСОБА_6 взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 44 000, 00 доларів США терміном максимально на 36 місяців.

Представник позивача зазначив, що станом на момент подання даного позову борг відповідачка не повернула, жодних дій щодо врегулювання даного питання не вжила, відповідачка, крім усього, самостійного доходу не має. У відповідачки у власності перебуває єдине майно - квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Саме для купівлі вказаної квартири відповідачка брала в позику вищевказані кошти.

Зазначена квартира є двоповерховою, загальною площею 139,1 кв.м., житловою площею 51.2 кв.м.

Середня ринкова вартість даної квартири варіюється від 900 000, 00 гривень до 2 000 000,00 гривень. Роздруківки із сайту https://100realty.ua/ надаються.

Таким чином, вартість квартири є співмірною із заявленою ціною позову і вразі задоволення позову, за її рахунок може бути забезпечене виконання рішення суду щодо повернення боргу з відповідачки на користь позивача.

Тобто, фактично зазначена квартира є гарантією забезпечення виконання рішення суду про повернення боргу позивачу.

Однак, вразі не вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи майновий стан відповідачки і невжиття з її боку заходів на погашення боргу, розуміючи, що погашення заборгованості перед позивачем можливе виключно за рахунок наявної у неї нерухомості, відповідачка може вирішити ухилитись від виконання такого і відчужить належну їй квартиру на користь третіх осіб, що призведе до неможливості стягнення з відповідачки наявного боргу за рішенням суду.

Позивач вважає, що враховуючи обставини по справі є велика вірогідність того, що відповідачка по справі з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, яка полягає у виконанні обов`язку по поверненню коштів буде намагатись відчужити вищевказане нерухоме майно на третіх осіб за фіктивним правочинами, а тому заявлений позов підлягає забезпеченню шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачці.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З врахуванням наведеного, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення коштів за договором позики. Ціна позову, визначена позивачем, становить 44 000 доларів США - заборгованість за договором позики , які позивач просить стягнути на свою користь.

Вартість квартири, на який позивач просить накласти арешт заявник зазначає, але звіту про оцінку майна не надає.

Сам лише факт звернення позивача до суду з відповідним позовом не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем.

При цьому, представником позивача, також не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Не доведено представником позивача і того, що забезпечення позову в такий спосіб сприятиме ефективному захист, або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також заявником в поданій заяві не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту можливих заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Громадянина Королівства Нідерланди ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом Громадянина Королівства Нідерланди ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Т.В. Дубас