ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5737/20 Справа № 171/2505/19 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Євтодій К.С.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

відповідачі: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у м.Апостолово Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (надалі АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут») про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що кожен з них, є власниками квартир, що розташовані в АДРЕСА_1 та є споживачами послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу для побутових споживачів.

Між позивачами та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» укладено Типовий договір розподілу природного газу споживачам шляхом подання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.

Постачання природного газу позивачам здійснює ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке нараховує вартість послуг з газопостачання, а позивачі сплачують його в повному обсязі, при цьому до 01 січня 2017 року нарахування вартості вказаних послуг здійснювалося ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут», згідно Постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Однак, 01 січня 2017 року відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснив встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку, що розташоване в АДРЕСА_1 , а відповідач ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, що затверджений Постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620. Вказані дії відповідачів позивачі вважають незаконними, оскільки відповідачами не було складено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, вказаний акт не надано для підписання позивачам, точка обліку не була визначена, тобто не було вихідних даних для розрахунку проекту, що свідчить про те, що відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»не міг розробити проект та не мав права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Також позивачі вказують на те, що вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта, як побутові споживачі (населення), оскільки позивачі є власниками квартир багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1 , тому багатоквартирний будинок, де позивачі мають у власності житло, не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок, як цілісність, є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1 неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу, відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Таким чином позивачі вважають, що дії відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: АДРЕСА_1 є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Позивачі звернулися до депутата Зеленодольської міської ради Невеселого Д.Ю. з проханням щодо розгляду питання правомірності підключення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки договір з власниками квартир вказаного будинку на встановлення лічильника не укладався, на підставі показань загальнобудинкового лічильника нараховано надмірну плату за газ.

На звернення депутата ОСОБА_16 від 31 березня 2017 року Нікопольським відділенням АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 05 квітня 2017 року надано відповідь № 120/24, що відповідно до ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»у будинку позивачів передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету.

Згідно відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13 березня 2017 року на запит депутата ОСОБА_16 , в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла КП «Зеленодольський міський водоканал», який являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «Зеленодольський міський водоканал» не має. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «Зеленодольський міський водоканал» не погоджувались та в КП «Зеленодольський міський водоканал» відсутні.

Згідно листа КП «Зеленодольський міський водоканал» від 12 жовтня 2016 року щодо укладення договорів, КП «Зеленодольський міський водоканал» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «Зеленодольський міський водоканал» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Третя особа звертає увагу Нікопольського відділення на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах.

З листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06 жовтня 2017 року вбачається, що рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок позивачів Зеленодольською міською радою не приймалося.

Таким чином позивачі вважають неправомірним встановлення відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»загальнобудинкового лічильника газу та неправомірним дії відповідача ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування вартості послуг з газопостачання на підставі показань такого приладу обліку, тому позивачі просили суд визнати незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язати ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143; зобов`язати ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог позивачів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставин справи, неповне з`ясування обставин по справі, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовим споживачам, які не забезпечені приладами обліку газу до 01 січня 2018 року для визначення фактичного об`єму споживання природного газу по їх квартирах на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючи стіни даних квартир АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» повинен встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання з 01 січня 2018 року. Оскільки позивачі, як побутові споживачі за договором розподілу природного газу, не забезпечені індивідуальним лічильниками газу та не відмовлялися від встановлення квартирних лічильників газу, фактичний об`єм спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави ІХ Кодексу ГРС.

На думку апелянтів, встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на багатоквартирний будинок, в якому проживають позивачі, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» ставить у нерівне становище позивачів, як побутових споживачів, перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області.

Позивачі звертають увагу суду на те, що оскільки встановлення загальнобудинкового лічильника обліку природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в багатоквартирному будинку позивачів здійснено з порушенням норм діючого законодавства України, тому дії ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» по нарахуванню позивачам об`ємів спожитого природного газу на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу є незаконними, що є підставою для визнання незаконним встановлений ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку газу та зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити режим нарахування об`єму спожитого природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут», просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване - без змін.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, поданих на неї відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі є власниками квартир будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17-55).

В січні 2017 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», встановив позивачам на будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Позивачі звернулися до депутата Зеленодольської міської ради Невеселого Д.Ю. з проханням щодо розгляду питання правомірності підключення загальнобудинкового лічильника газу, оскільки договір з власниками квартир вказаного будинку на встановлення лічильника не укладався, але на підставі показань загальнобудинкового лічильника нараховано надмірну плату за газ.

На звернення депутата ОСОБА_16 від 31 березня 2017 року Нікопольським відділенням АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 05 квітня 2017 року надано відповідь № 120/24, що відповідно до ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу; згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз»по будинку позивачів передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому відсутні підстави для встановлення індивідуальних лічильників газу; побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або кошти місцевого бюджету (а.с. 10-11).

З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» від 13 березня 2017 року на запит депутата ОСОБА_16 вбачається, що в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами - власниками або наймачами житла. КП «Зеленодольський міський водоканал» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада. Повноважень щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «Зеленодольський міський водоканал» не має. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «Зеленодольський міський водоканал» не погоджувались та в КП «Зеленодольський міський водоканал» відсутні (а.с. 12-13).

Згідно листа КП «Зеленодольський міський водоканал» від 12 жовтня 2016 року щодо укладення договорів вбачається, що КП «Зеленодольський міський водоканал» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «Зеленодольський міський водоканал» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Третя особа звертає увагу Нікопольського відділення на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах (а.с. 14-15).

Згідно листа виконкому Зеленодольської міської ради від 06 жовтня 2017 року вбачається, що рішення про врегулювання договірних відносин щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок позивачів Зеленодольською міською радою не приймалося (а.с. 16).

Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 , відмови АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники природного газу та зміну відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачів щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власний рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження їх звернення, кожним окремо або колективно, до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні, кожному з позивачів, індивідуального лічильнику газу, а тому не доведено факт порушення їх прав на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачів про визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з приписами глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС об`єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі, тому ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання незаконним встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143 та Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 та зобов`язання здійснити перерахунок побутовим споживачам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позову позивачів в частині визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, проте, не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власний рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору шляхом подання заяв - приєднань споживача до умов договору розподілу природного газу, щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до Постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Як вбачається з матеріалів справи, зважаючи на те, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, колегія суддів вважає, що ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за позивачами, не врахував, що сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. У такому випадку суди повинні дати правову оцінку діям відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 08 липня 2020 року по справі №210/5132/19.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність заявлених позивачами вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за позивачами, що мешкають у будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що визнання за кожним позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та встановлення в подальшому такого лічильника забезпечить оплату позивачам саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 липня 2020 року по справі №212/1796/18.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі в справі не входять до повноважень ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут», так як зазначене товариство не здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, а має лише дозвіл з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимогщодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1 921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

З огляду на дати звернення, при поданні позову кожен з позивачів, мав сплатити по 768,40 грн. судового збору, що разом становить 11 526 грн. (768,40 грн. х 1 задоволена вимога немайнового характеру х 15 кількість позивачів = 11 526).

Крім того, згідно ч.1, п.п. 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI, в редакції станом на момент подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги що становить 17 289 грн. (11 526 грн. * 150% = 17 289 грн.).

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь держави підлягають стягненню 11 526 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом першої інстанції та 17 289 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимогпро зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_9 , ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_10 , ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_11 , ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_12 , ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_13 , ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_14 , ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_15 , ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_16 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», на користь держави судовий збір у розмірі 11 526 (одинадцять тисяч п`ятсот двісті шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за подання апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 17 289 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: