ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 766/17769/19

Номер провадження: 22-ц/819/1317/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Семиженка Г.В.

Радченка С.В.

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.07.2015 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дитини. У зв`язку з цим, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про відшкодування судового збору.

З апеляційною скаргою на рішення суду звернувся ОСОБА_1 , який вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що він добровільно надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина. Також судом при визначенні розміру аліментів не враховано, що він з 01.10.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, незважаючи на заяву його адвоката про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином, який запроваджено Постановою КМ України з метою недопущення поширення COVID -19. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти на користь позивача в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що запропонований відповідачем розмір аліментів буде недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно актового запису про народження №21, зробленого 21.01.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського райуправління юстиції м.Херсона, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки ОСББ «Херсонець» №67 від 15.08.2019 року ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач пояснив, що працює директором ТОВ «ЗернокомХерсонАгро» в м.Херсоні. Вказана обставина визнана позивачкою. Відповідач вказує, що на даний час власного житла не має, зареєстрований в АДРЕСА_2 винаймає житло. Дружина ОСОБА_3 не працює.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач пояснила, що працює в ПАТ «Херсонський хлібокомбінат» та наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживає у свого батька в м.Херсоні.

З матеріалів, що додані до апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 періодично здійснював переказ коштів на банківську картку - одержувачами зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач не заперечує факт, що відповідач періодично надавав допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 .

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Частинами 2 та 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині другій статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 5 статті 183 передбачено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому необхідно враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що добровільної домовленості щодо способу утримання сина між батьками не досягнуто. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня донька дружини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів не бере до уваги, як підставу для зменшення стягнутого судом розміру аліментів, оскільки в першу чергу на батьків малолітньої ОСОБА_5 покладається обов`язок утримувати вказану дитину. Матеріали справи не містять даних, щодо вирішення питання між ОСОБА_3 та батьком дитини про його участь в утриманні доньки.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_2 в розмірі ј частки від заробітку (доходу), оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовує вказаний висновок.

Колегія суддів не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та його представника виходячи з наступного.

Провадження у вказаній справі відкрито 17 жовтня 2019 року, справу призначено до розгляду на 19 грудня 2019 року.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про надання можливості його представнику ОСОБА_8 ознайомитись з матеріалами справи.

19 грудня 2019 року до судового засідання сторони не з`явились, справу призначено до розгляду на 02 березня 2020 року.

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення та наполягає на задоволенні позовних вимог.

02 березня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Стельникович О.І. звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його зайнятістю в іншій справі.

02 березня 2020 року судом задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 26 березня 2020 року.

23 березня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Стельникович О.І. звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженням на території України карантину з метою недопущення поширення COVID -19.

26 березня 2020 року до судового засідання сторони не з`явились, справу призначено до розгляду на 15 травня 2020 року.

Відповідач та його представник належним чином були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та довідками про доставку SMS (а.с.49,50,52).

15 травня 2020 року судом ухвалено заочне рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої не допустив порушень норм процесуального права щодо повідомлення відповідача та його представника про дату, час і місце засідання суду і тому підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відсутні.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Г.В. Семиженко

С.В. Радченко