Справа № 135/1630/19
Провадження № 2/135/115/20
РІШЕННЯ

іменем України

28.08.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

з участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку загального позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ладижинської міської ради про скасування рішення та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить скасувати рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 28.10.2019 №334 про відмову в приватизації ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1 та зобов`язати Виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області видати свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 23,1 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, на ім`я ОСОБА_1 .

Позов мотивувала тим, що 28 жовтня 2019 року вона отримала рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області № 344 «Про приватизацію державного житлового фонду м. Ладижин (гуртожитку)». Відповідно до вказаного рішення їй було відмовлено у безоплатній передачі у приватну власність кімнати АДРЕСА_1 загальною площею 23,1 кв.м, враховуючи наявність у неї житла за адресою: АДРЕСА_2 (12/25 частки) та за адресою: АДРЕСА_3 (1/1 частки).

Однак, з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 не погоджується та вважає вказане рішення незаконним.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності.

Зокрема, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

У частині десятій статті 8 Закону № 2482-ХІІ закріплено наступне: органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним.

До них відноситься відсутність в особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500 - VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверга статті 2 Закону № 500 - VІ, частина друга статті 2 Закону № 2482-ХІІ).

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у „ гуртожитках, кімнатах у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначає Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за N 109/17404 (далі - Положення №396).

Зазначає, що під час звернення 30.09.2019 до органів приватизації із заявою про бажання приватизувати спірну кімнату нею були надані всі передбачені чинним законодавством документи для реалізації права па приватизацію кімнати в гуртожитку, зокрема і копію ордера, тому вважає відмову незаконною.

Відповідно до Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир, кімнат у гуртожитках з розрахунку 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) кімнат у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3 даного Закону).

Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, в тому випадку, якщо у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах, кімнатах загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Житлова площа, що підлягає приватизації, в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї не обмежується кількістю квартир (будинків) кімнат державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі.

Враховуючи наведене, логічним є висновок, що якщо громадянин України не використав залишок житлового чека для приватизації він може його використати для приватизації квартири (будинку) кімнати державною житлового фонду, наймачем якої він є.

Отже, одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі.

Також слід відмітить, що відповідно до правового роз`яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Набуття права на приватизацію житла настає з моменту видачі ордерів виконавчим органом влади його мешканцям».

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що ордер їй було видано 29.08.2016, таким чином позивач набула право на приватизацію кімнати в гуртожитку після його видачі, а тому вона є сталим наймачем кімнати в гуртожитку і її житловий чек не використано. Разом з тим, зазначає, що з 26.05.1993 постійно проживає у зазначеній вище кімнаті.

А тому просить позовні вимоги задовольнити, скасувати рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 28.10.2019 №344 про відмову в приватизації ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області видати свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 23.1 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, на ім`я ОСОБА_1 .

2. Виклад позиції відповідача.

26.02.2020 представник відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради подав відзив на позов, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

На обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гуртожиток АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності Ладижинській міській раді. (Доказ: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Право приватизації громадянами кімнат в гуртожитках передбачено Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до статті 1 якого сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

В п. 13 ст. 11 вищезазначеного Закону визначено особи, які не мають власного житла - мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до статті 34 ЖК України.

Згідно з постановою № 21 виконавчого комітету Вінницького обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійної спілки від 10.01.1985, яка діє й на даний час, встановлено, що підставою для взяття на квартирний облік громадян з метою покращення житлових умов є відсутність 6.5 кв. м житлової площі на кожного члена сім`ї, а також наявність постійної прописки та проживання в даному населеному пункті не менше 3-х років.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач має у власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 та 12/25 частки в житловому будинку АДРЕСА_2 . Розмір житлової площі, що припадає на 12/25 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , становить 12, 624 кв.м, розмір житлової площі квартири - 35,2 кв.м, сумарна житлова площа, що перебуває у власності позивачки, становить 47,824 кв.м.

Враховуючи викладену вище інформацію позивач не є особою, яка не має власного житла в розумінні Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, а це громадяни, які не мають власного житла та які не використали свого права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду на правових підставах, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках визначених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до вимог цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього Закону мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальної громади, а оскільки на позивача ОСОБА_1 дія вказаного вище Закону в силу статей, 1, 1-1не поширюється, то відповідно вона не має право на приватизацію кімнати в гуртожитку і оскаржуваним рішенням виконавчого комітету їй правомірно було відмовлено в цьому.

Таким чином представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів порушення її права на приватизацію кімнати в гуртожитку.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Бодачевська М.В. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи в письмовому провадженні, заперечують проти задоволення позовних вимог.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ладижин Вінницької області, з 05.05.1998 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

З копії ордеру на жилу площу в гуртожитку №541 серія МР вбачається, що він був виданий громадянці ОСОБА_1 на право зайняття з сім`єю з 1 чоловік жилої площі в гуртожитку АДРЕСА_7 розміром 17,7 кв. метрів. Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету від 29.08.2016 №313 (а.с. 10).

З копії договору №26 найму житлового приміщення від 30.09.2019 вбачається, що він був укладений між наймодавцем КП «Ладжитлосервіс» та наймачем відповідно до якого в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 буде постійно проживати громадянка ОСОБА_1 (а.с. 11).

З копії технічного паспорта, виданого на кімнату АДРЕСА_8 від 01 вересня 2016 року вбачається, що замовником технічної інвентаризації була ОСОБА_1 (а.с. 12).

З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.08.2019 №2798, виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 28.10.2019 вбачається, що розглянувши заяву ОСОБА_1 від 30.09.2019 № 1329 щодо видачі свідоцтва про право власності на житло, а саме кімнату в гуртожитку, яка на законних підставах не менше п`яти років зареєстрована та проживає у гуртожитку, не використала право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, але має власне житло, керуючись ст.ст. 1, 4, 5 Закону України «Про Забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Мінжитлокомунгоспу України від 16.12.2009 № 396, відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради вирішив відмовити у безоплатній передачі у власність кімнати у гуртожитку ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в м. Ладижин, загальною площею 23,1 кв. м враховуючи наявність у неї житла за адресою: АДРЕСА_2 (12/25 частки) та за адресою: АДРЕСА_3 (1/1 частки) (а.с. 9).

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 має у власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 та 12/25 частки в житловому будинку АДРЕСА_2 . Розмір житлової площі, що припадає на 12/25 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , становить 12,624 кв.м, розмір житлової площі квартири - 35,2 кв.м, сумарна житлова площа, що перебуває у власності позивачки, становить 47,824 кв.м (а.с. 32-34).

З копії постанови виконавчого комітету Вінницького обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійної спілки № 21 від 10.01.1985 року вбачається, що підставою для взяття на квартирний облік громадян з метою покращення житлових умов, є відсутність 6,5 кв. м. житлової площі на кожного члена сім`ї, а також наявність постійної прописки та проживання в даному населеному пункті не менше 3-х років (а.с.35).

ІV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

На реалізацію цього Закону Міністерство з питань житлово-комунального господарства розробило та затвердило Положення №396.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (ч. 2 ст. 1 Закону №2482-ХІІ).

В силу ч. 1 ст. 2 Закону №2482-ХІІ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону №2482-ХІІ не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону №2482-ХІІ приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду (ч. 1 ст. 4 Закону №2482-ХІІ).

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 5 Закону №2482-ХІІ слідує, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до п.п. 17, 18 Положення №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Частиною 10 статті 8 Закону №2482-ХІІ визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, право приватизації громадянами кімнат в гуртожитках передбачено Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до статті 1 якого сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до п. 13 ст. 1-1 особи, які не мають власного житла, - мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української РСР.

Позивачем ОСОБА_1 було дотримано всіх процедур, необхідних для приватизації кімнати, однак, враховуючи, що вона має власне житло, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 та 12/25 частки в житловому будинку АДРЕСА_2 . Розмір житлової площі, що припадає на 12/25 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , становить 12.624 кв.м, розмір житлової площі квартири - 35,2 кв.м право приватизації на неї не поширюється.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

V. Судові витрати

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачами за подання позовної заяви до суду в сумі 768 грн 40 коп.

Оскільки в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ладижинської міської ради про скасування рішення та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на житло - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України документ номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

- відповідач - Виконавчий комітет Ладижинської міської ради, місцезнаходження: вул. П. Кравчика, буд.4, код ЄДРПОУ - 34261049.

Суддя