КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6794/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Соколової В.В., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення дій, що порушують авторське право,-

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про:

- зобов`язання ОСОБА_1 припинити порушення авторського права шляхом вилучення в повному обсязі з веб-сайту "ІНФОРМАЦІЯ_5" (ІНФОРМАЦІЯ_7) товару, який розміщено за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8;

- зобов`язання ОСОБА_1 опублікувати у своєму ЗМІ "ІНФОРМАЦІЯ_5" інформація про порушення авторського права ОСОБА_3 через неправомірне копіювання текстів веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_9 з одночасним наведенням тексту рішення суду в цій справі.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 протягом серпня 2018 року здійснено наукове дослідження проекту змін в Українському правописі, які пропонуються Українською національною комісією з питань правопису при Міністерстві освіти і науки України, ІНФОРМАЦІЯ_16 результати дослідження опубліковано на власному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_9 та у соціальній мережі Facebook на офіційній сторінці словника ІНФОРМАЦІЯ_2.

20 серпня 2018 року електронною поштою здійснено розсилку повідомлення низці засобів масової інформації із запрошенням ознайомитися з дослідженням, зокрема на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_10, що є контактом веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_7, засновником, головним редактором та власником якого є відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_11 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_7 опубліковано новину "ІНФОРМАЦІЯ_12", у змісті якої повністю використано дослідження позивача та без його згоди.

В результаті досудового врегулювання відповідачем здійснено часткове редагування тексту - прибрано ліву частину стовпчиків таблиць, інший текст відображено без таблиць. Залишились власні коментарі позивача, аналітичний матеріал і інші власні напрацювання. Відповідачем здійснено посилання на першоджерело, а саме сайт, що належить позивачу.

У листуванні з досудового врегулювання відповідач зазначив, що текст правопису належить усім, але позивач зазначає, що 97% тексту є результатом його наукового дослідження, тобто ним створено науковий твір, що був використаний та змінений без його згоди, чим порушено права автора.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Зобов`язати ОСОБА_1 припинити порушення авторського права ОСОБА_2 шляхом вилучення в повному обсязі з веб-сайту ОСОБА_1 "ІНФОРМАЦІЯ_5" (ІНФОРМАЦІЯ_7) твору ОСОБА_2 , який розміщено за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8.

Зобов`язати ОСОБА_1 опублікувати на своєму сайті "ІНФОРМАЦІЯ_5" інформацію, що опублікований на цьому ж сайті 17 серпня 2019 року твір є порушенням авторського права ОСОБА_2 через неправомірне копіювання текстів веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_13 з одночасним наведенням тексту рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року у цивільній справі №753/17250/18, провадження №2/753/330/19.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1409,60 грн. судового збору, 1500 грн. вартості надання правової допомоги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків, що позивач є автором наукового дослідження, зазначаючи, що відповідно до наявних у справі доказів сайт та його наповнення належать на праві спільної часткової власності позивачу та ОСОБА_4 і позивачем не доведено, що відповідач використав саме частину твору, авторство якого належить позивачу.

Також зазначає, що згідно із наданою позивачем роздрукованої сторінки твору зазначено "Авторське право (с) ІНФОРМАЦІЯ_2 (uk), 2018", тобто авторство належить іншій особі.

Вказує на порушення позивачем авторських прав авторів проекту правопису, який став підставою для його дослідження, результати якого слід вважати похідним твором.

Зазначає, що позивачем використано два способи захисту порушеного права, передбачених у пунктах "б" та "є" частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", що є неможливим. Одночасно вказує, що ресурс "ІНФОРМАЦІЯ_5" не є зареєстрованим ЗМІ, відтак є протиправним зобов`язання здійснення публікації рішення суду. Далі зазначив, що в досудовому врегулюванні видалив твір позивача, тому рішення суду про зобов`язання видалити текст знову є незаконним.

Посилається на те, що для з`ясування обсягів вихідного матеріалу дослідження та власних напрацювань суд мав призначити експертизу, оскільки не володіє спеціальними знаннями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Також просить стягнути з відповідача 2500 грн. витрат на правничу допомогу у зв`язку із складанням відзиву на апеляційну скаргу та 46 грн. у зв`язку із направленням відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду та відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 протягом серпня 2018 року здійснено наукове дослідження проекту змін в Українському правописі, які пропонуються Українською національною комісією з питань правопису при Міністерстві освіти і науки України. Зазначений проект українського правопису 2018 року доступний в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14.

Позивачем досліджено основні зміни, які комісія пропонує внести до чинної редакції правопису, здійснено порівняння таких змін із текстом чинної редакції правопису, підготовлено та наведено власні коментарі та зауваження.

ІНФОРМАЦІЯ_16 зазначений твір оприлюднене позивачем на власному веб-сайті з посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15 - ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилання на твір позивача було таким: ІНФОРМАЦІЯ_15.

Також ІНФОРМАЦІЯ_16 твір був оприлюднений на сторінці словника " ІНФОРМАЦІЯ_2 " у соціальній мережі Facebook за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2

20 серпня 2018 року позивачем з адреси електронної пошти словника " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_2 (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_15) здійснено розсилку повідомлення засобам масової інформації України з запрошенням ознайомитись з дослідженням, проведеним на сайті словника "ІНФОРМАЦІЯ_2", зокрема, повідомлення було надіслано Інтернет виданню "ІНФОРМАЦІЯ_5" (сайт Інтернет-газети: ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_17 (посилання на сторінку контактів " ІНФОРМАЦІЯ_5 ":

ІНФОРМАЦІЯ_6 "ІНФОРМАЦІЯ_5", її головним редактором та власником сайту ІНФОРМАЦІЯ_7 - є ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_11 на сайті "ІНФОРМАЦІЯ_5" опубліковано новину "ІНФОРМАЦІЯ_12". Новину було опубліковано за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7. За адресою посилання в повному обсязі використано твір позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є автором наукового дослідження проекту змін в українському правописі, яке відповідач без дозволу автора розмістив на власному сайті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Законом України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до частини 1 статті 11 цього Закону первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей (частина 2 статті 11 Закону).

Відповідно до частин 1, 3 статті 442 ЦК України твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації. Ніхто не має права опублікувати твір без згоди автора, крім випадків, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Отже з урахуванням дії в авторському праві презумпції авторства, спростувати її повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується.

Натомість відповідачем не спростовано факт авторства позивача, доводи апеляційної скарги про те, що твір створено у співавторстві ґрунтуються на припущеннях та цей спір не є спором про співавторство.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що згідно із наданою позивачем роздрукованої сторінки твору зазначено "Авторське право (с) ІНФОРМАЦІЯ_2 (uk), 2018", тобто авторство належить іншій особі, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до чинного законодавства автором є фізична особа, вказане посилання жодним чином не спростовує авторство позивача.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що твір позивача є похідним твором, відхиляються колегією суддів, оскільки похідним уважається твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні (анотація, адаптація, аранжування, обробка фольклору, інша переробка твору) чи його творчим перекладом на іншу мову (до похідних творів не належать аудіовізуальні твори, одержані шляхом дублювання, озвучення, субтитрування українською чи іншими мовами інших аудіовізуальних творів) (стаття 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Скаржником не доведено, що твір позивача є творчою переробкою будь-якого іншого твору, а посилання на використання проекту змін в українському правописі є помилковим, з огляду на те, що український правопис є документом, який розроблюється Українською національною комісією з питань правопису з метою уніфікації вживання правописних норм, способів їх графічного передавання та затверджується Кабінетом Міністрів України, отже не уважається об`єктом авторського права в розумінні Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Доводи скаржника в тій частині, що ресурс "ІНФОРМАЦІЯ_5" не є зареєстрованим ЗМІ відхиляється колегією суддів, оскільки згідно даних Свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації Серія КВ НОМЕР_3 зареєстровано видання "ІНФОРМАЦІЯ_5", засновником є ОСОБА_1 .

Твердження скаржника щодо обов`язку суду для з`ясування обсягів вихідного матеріалу дослідження та власних напрацювань призначити експертизу, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідних клопотань сторонами не заявлено, призначення такої експертизи не визначено обов`язком суду згідно статті 105 ЦПК України, отже, ураховуючи засади змагальності сторін, диспозитивність цивільного судочинства, а також визначені статтею 81 ЦПК України правила доказування і подання доказів, суд першої інстанції вірно вирішив спір на підставі поданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги в частині обраного способу захисту відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначені способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав при їх порушенні будь-якою особою, зокрема:

а) вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;

б) звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;

в) подавати позови до суду про відшкодування моральної (немайнової) шкоди;г) подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій;

д) вимагати припинення підготовчих дій до порушення авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі призупинення митних процедур, якщо є підозра, що можуть бути пропущені на митну територію України чи з її митної території контрафактні примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технічних засобів захисту, в порядку, передбаченому Митним кодексом України;

е) брати участь в інспектуванні виробничих приміщень, складів, технологічних процесів і господарських операцій, пов`язаних з виготовленням примірників творів, фонограм і відеограм, щодо яких є підстави для підозри про порушення чи загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

є) вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень;

ж) вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів і об`єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження;

з) вимагати прийняття інших передбачених законодавством заходів, пов`язаних із захистом авторського права та суміжних прав;

и) здійснювати захист авторського права і (або) суміжних прав у порядку, визначеному статтею 52-1 цього Закону.

При реалізації права на захист позивач вправі в межах, встановлених законом, самостійно обирати способи, за допомогою яких він прагне захистити свої порушені права, виходячи з правової природи порушеного права, сутності його порушення, доцільності застосування певного способу захисту.

Метою такого способу захисту як припинення дії, яка порушує право, є повернення до безперешкодного здійснення відповідним суб`єктом своїх прав.

При цьому, публікація судового рішення щодо порушення авторського права виконує не тільки інформаційну функцію, повідомляючи про вже вчинене правопорушення, а й сприяє запобіганню вчиненню повторних порушень права цієї ж особи, вчиненню правопорушень цим же порушником.

Отже, звертаючись до суду за захистом авторського права, особа вправі на свій розсуд обрати доцільний спосіб захисту, застосування кого орієнтовано на створення ефективної протидії порушенню і повного відновлення порушених прав.

Таким чином, відповідні способи захисту включають різні за своєю сутністю компоненти, які, в залежності від виду порушення авторського та суміжного права, можуть комбінуватися у різні варіації і створювати найбільш оптимальний в конкретному випадку спосіб цивільно-правового захисту.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Установлено, що 18 травня 2020 року між адвокатом Саліховим О.О. та ОСОБА_2 укладено догові про надання юридичних послуг. Предметом договору є підготовка відзиву на апеляційну скаргу у цій справі. Вартість послуги 2500 грн.

Згідно із даними акта приймання-передачі наданих послуг від 25 травня 2020 року підтверджується надання послуги та її оплата.

На підтвердження факту оплати також надано копію платіжного доручення №Р24А768527516А52579 від 20 травня 2020 року.

Відповідачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а відтак вони підлягають стягненню в заявленому розмірі.

Окрім того, позивачем понесені витрати на поштові послуги, пов`язані із направленням відзиву на адресу суду та відповідача, загальна вартість яких згідно із даними фіскальних чеків становить 43 грн. Компенсація таких витрат за рахунок відповідача визначена у пункті 4 частини 3 статті 133, частині 2 статті 140, статті 360 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на відшкодування витрат на правничу допомогу 2500 грн., витрат, пов`язаних із розглядом справи 46 грн., а всього 2546 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

О.І. Шкоріна