Провадження № 2-з/752/50/20
У Х В А Л А

іменем України

20.01.2020 року суддя Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 24)

13 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що 20 травня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача у борг грошові кошти в сумі 378 894,00 грн., що на день укладення цього договору за курсом НБУ становить еквівалент 15 000 доларів США, які зобов"язувався повернути до 12 години ранку 20 серпня 2016 року. 22 серпня 2016 року між сторонами укладено додаткову угоду, згідно п. 2 якої суму позики відповідач зобов"язувався повернути в строк до 20 листопада 2016 року. Враховуючи, що на момент подання позову ОСОБА_2 не виконав свої зобов"язання перед ОСОБА_1 , позивач змушений звернутися у суд з позовною заявою. На думку позивача, станом на 20 жовтня 2019 року загальна сума заборгованості за вищевказаним договором становить 8 474 896,69 грн., що складається з:

- 378 894 грн. суми позики,

- 8 062 864,32 грн. пені за період з 20 листопада 2016 року по 20 жовтня 2019 року,

- 7 577,88 грн. трьох відсотків річних за період з 20 листопада 2016 року по 20 жовтня 2019 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення 8 474 896,69 грн. є великою сумою грошових коштів, позивач вважає, що відповідач не має намір після задоволення позовних вимог повернути суму боргу в добровільному порядку, а напроти буде намагатися здійснити всі необхідні дії щодо відчуження належного йому майна задля уникнення звернення стягнення а нього в примусовому порядку.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.150 ЦПК України.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник вказував на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки заборгованість є суттєвою, а тому боржник може сховати чи відчужити належну йому квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики.

В заяві про забезпечення позову позивач не наводить даних про відсутність у відповідача доходів чи рухомого майна, на яке згідно з вимогами законодавства першочергово звертається стягнення в порядку примусового виконання рішення. Звернення стягнення на нерухоме майно передбачено лише у разі відсутності доходу та іншого рухомого майна. А отже суд вважає, що заява про забезпечення позову не містить переконливих доводів на підтвердження утруднення виконання рішення у разі його задоволення.

Подаючи клопотання про забезпечення позову, заявник також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснення судом, зокрема, з урахуванням співмірності та співвідношенням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Згідно інформаційної довідки № 188233785 від 11.11.2019 р. боржнику ОСОБА_2 крім квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а також чотири гаражі, машиномісця в підвалі 1 підземного дворівневого паркінгу, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема №№ 143, 144, 158 та 159.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: