Справа № 214/4768/20
2/214/2386/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), до ТОВ «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягаю виконанню, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягаю виконанню, а саме виконавчого напису №7101, вчиненого 21.10.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором.

Звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач у тексті позовної заяви не навів обґрунтування звернення за підсудністю саме до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона не підсудна Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

При цьому суд враховує наступне.

Відповідно до визначеного ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції 1950 року, згідно якої кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також, законодавець, визначив підсудність справ за позовами споживачів (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

Крім того, законом визначена альтернативна підсудність щодо позовів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме, що такі позови можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 ЦПК України). Ця норма є спеціальною, так як регулює саме ці відносини.

З позову вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4, корп. А, оф. 35А., тобто в Дніпровському районі міста Києва, тобто поза межами юрисдикції Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Як вбачається з позову, позивач зареєстрований у АДРЕСА_1 , що знаходиться на території Саксаганського району м. Кривого Рогу.

У даному випадку, позивач не може керуватися вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Предметом спору у позовній заяві ОСОБА_1 є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, у даному випадку, позивачка не може керуватися Законом України «Про захист прав споживачів» при визначенні підсудності.

Суд вважає, що даний спір має розглядатися з дотриманням правил ч. 12 ст. 28 ЦПК, оскільки судом розглядається саме вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, де по суті оскаржуються дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості, а не з приводу укладення кредитного договору.

Статтею 28 ч.12 ЦПК України визначена альтернативна підсудність щодо позовів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме, що такі позови можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Ця норма є спеціальною, так як регулює саме ці відносини.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до ст.3 цього Закону, Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ст.4 цього Закону, одним з принципів діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є законність.

Як передбачено ст. 25 вказаного Закону, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», однією із засад виконавчого провадження є законність.

Як передбачено ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно ст. 24 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника; виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України; виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника. Як передбачено ч.5 вказаної норми, для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України. На переконання суду вказана норма регулює питання про те, що виконавець має право, для дотримання засади законності приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Також суд приходить до переконання, що в розумінні цього Закону виконавчи дії проводяться в виконавчому окрузі за місцем знаходження приватного виконавця, який прийняв документ, подані відповідно до місця проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а вразі необхідності може вчинити виконавчі дії за межами виконавчого округу. Суд приходить до переконання, що ч.1 ст.24 вказаного Закону не дає підстав вважати, що місцем проведення виконавчих дій, незважаючи на те, де саме відкрито виконавче провадження, є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Розуміння ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», іншим чином, а саме думка про те, що виконавчі дії, незважаючи на те, де відкрито виконавче провадження, проводяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна є помилковим. Таке розуміння суперечить приписам вказаних Законів про те, приватний виконавець має прийняти до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника та може призвести до відкриття провадження в любому куточку України, що створить значні перешкоди для боржника в реалізації своїх прав, які передбачені ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження.

Отже, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не наділяє позивача правом звертатися з даним позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тобто за місцем свого проживання, а тому він звернувся до цього суду помилково.

Також суд враховує, що відповідно до ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Тому розгляд даної справи з порушенням підсудності, може створити підстави для скасування прийнятого по справі рішення, що призведе до порушення такої, передбаченої ст. 2 ч.3 п.10 ЦПК України засади, як розумність строків розгляду справи судом.

Суд вважає, що є підстави вважати, що виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, відкрите з певними ознаками порушення ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, фактично виконавчі дії з виконання оспорюваного виконавчого напису, як вбачається з матеріалів справи, здійснюються приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. Ці дії приватного виконавця ніким не оскаржені, не визнані незаконними.

Отже, виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису відкрите та по ньому здійснюються виконавчі дії приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4, корп. А, оф. 35А., тобто в Дніпровському районі міста Києва. Доказів того, що якісь виконавчі дії проведені за місцем проживання позивача, тобто в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, матеріали позову не містять.

Разом з тим, позивач до позову додав документи, з яких вбачається, що на підставі постанови приватного виконавця Клітченко О.А., з його заробітної плати за місцем роботи у ПП «Строй-Арсенал», яке розташоване у Металургійному районі м. Кривого Рогу за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Каховська, 82А, здійснюються відрахування.

На переконання суду ця обставина не впливає на вирішення питання щодо визначення підсудності за даним позовом, оскільки дії підприємства щодо здійснення відрахувань не є виконавчою дією, так як ніякі установи, підприємства, організації, крім державних та приватних виконавців, не наділені повноваженнями здійснювати виконавчі дії.

Отже, виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису відкрите та по ньому здійснюються виконавчі дії приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., який знаходиться в Дніпровському районі міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4, корп. А, оф. 35А., тобто поза межами юрисдикції Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

ТОВ «Вердикт Капітал» знаходиться те зареєстровано у м. Києві.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що дана справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

Відповідно до ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, згідно ст.31 ч.1 ЦПК України, дану справу належить передати на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 258-260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), до ТОВ «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягаю виконанню передати на розгляд за підсудністю Дніпровському районному суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її підписання, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя В.М. Прасолов