Справа № 372/578/20
Провадження № 2-943/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03 серпня 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Висоцької Г. В.

при секретарі - Ковшобі А. К.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з відповідним позовом, в якому просиd стягнути заборгованість за договором позики між фізичними особами від 25.07.2019 року в сумі 140 000, 00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 18 018 доларів США, три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1116,16 доларів США, в еквіваленті до національної валюти грн., судові витрати у розмірі судового збору за подання позову, що складає 10 510 грн., та 420 грн., сплачених за забезпечення позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики між фізичними особами, в якому сторони погодили, що відповідач повертає позивачу отримані кошти не пізніше 01.11.2019 року, однак станом на 01.11.2019 року відповідач не виконав прийняте на себе зобов`язання та не повернув зазначені кошти згідно умов договору позики, сума боргу на момент подання позову становить 140 000, 00 доларів США.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року прийнята справа до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09 червня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначена справа до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов у повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань чи заперечень до суду не надав. Згідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, ОСОБА_3 , як зареєстрований в Київській області не значиться, а тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 25.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики між фізичними особами, що підтверджується копією договору позики від 25.07.2020 (аркуш справи 6-7).

Згідно п. 1 до вказаного договору позики від 25.07.2020 ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 у борг суму в розмірі 140 000, 00 доларів США, що підтверджується копією розписки, яка підписана ОСОБА_3 від 25.07.2020 (аркуш справи № 8), та із зазначеним зобов`язанням повернути борг не пізніше 01.11.2019 року.

Позика надавалася під 4,29% за кожен місяць користування коштами. Форма письмового договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

П.1 договору позики та розписки, яка є невід`ємною частиною договору позики сторони погодили, що відповідач повертає позивачу отримані кошти не пізніше 01.11.2019 року.

П.5 договору позики сторони встановили, що позика вважається повернутою в момент передання грошових коштів готівкою.

Станом на 01.11.2019 року відповідач не виконав прийняте на себе зобов`язання та не повернув позивачеві грошові кошти, згідно умов договору позики.

Ст. 1046 ЦК України визначає за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідачем не спростовано в судовому засіданні факти укладенням ним договору позики, отримання за вказаним договором відповідної суми грошових коштів та прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно вимоги позивача про стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 4,29 %. В цій частині суд погоджується із позицією позивача, який обраховує суму процентів за користування грошовими коштами, передбачену п. 1 договору позики, виходячи із строку дії договору позики. Так, договір позики укладений 25.07.2019 року на строк до 01.11.2019 року (дата повернення грошових коштів відповідно до п. 1), тобто остаточна сума процентів повинна обраховуватися за три повні місяці 140 000 доларів США х 4,29% х 3 місяці, що дорівнює 18 018 доларам США. Вказаний розрахунок цілком узгоджується із позицію Верховного суду, висловленої у справі № 444/9519/12, де зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

П. 7 договору позики повністю кореспондується із . 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком 3% річних із застосуванням наступної математичної формули: сума санкції =С*3*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, і кінцева сума дорівнює 1 166, 16 доларів США.

Щодо валюти виконання зобов`язання за договором позики.

Відповідно до п. договору позика поверненню підлягає сума в розмірі 140 000 доларів США без визначення еквіваленту у національній валюті України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВПВС справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19)

Так у вищезгаданій постанові Велика Палата Верховного суду приходить до наступних висновків. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, суд прийшов до висновку, про задоволення вимог щодо стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

На підставі вищевказаної правової позиції суд відмовляється від перерахунку суми боргу за договором позики в еквіваленті до національної валюти України.

Щодо судових витрат. Судовий збір за подання позову складає 10510 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року були скасовані заходи забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, судовий збір сплачений за заяву, поверненню позивачеві не підлягає. Інші витрати відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 263-265, 268, 314, 352-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики між фізичними особами від 25.07.2019 року в сумі 140 000, 00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 18 018 доларів США, три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1116,16 доларів США, судові витрати у розмірі судового збору за подання позову, що складає 10 510 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений та підписаний 05 .08.2020

Суддя: Г.В. Висоцька