ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №583/2215/20

Номер провадження 22-ц/816/1977/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2020 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 22 липня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися.

Позовна заява обґрунтована тим, що під час шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що на даний час дочка ОСОБА_4 досягла повноліття і навчається на першому курсі у Київському національному університеті технології та дизайну, денної форми навчання на контрактній основі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частин від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або досягнення дочкою 23-річного віку.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання дочки, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи стягнення з 22 червня 2020 року, які визначено сплачувати на користь дочки ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги викладені ним у запереченні проти позову обставини, а саме те, що з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має право звернутися сама дочка ОСОБА_4 , так як свою матір на звернення до суду з цим позовом вона не уповноважувала. Крім того, позивачкою не було надано доказів на підтвердження проживання дочки разом із матір`ю та її утримання.

Відповідач вважає, що аліменти на час навчання стягуються щомісячно, за виключенням канікул та дистанційного навчання, у зв`язку з карантином.

Також, відповідач у доводах апеляційної скарги, посилаючись на свій майновий стан, незадовільний стан здоров`я, наявність ряду захворювань, які потребують постійного лікування, наявність в нього матері пенсійного віку, вказував на те, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки.

Від позивачки в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Відповідно до довідки, виданої заступником декана ФПП З НПР Київського національного університету технології та дизайну Кривонос О.О. 10 червня 2020 року ОСОБА_3 з 01 вересня 2019 року є студенткою 1 курсу цього вищого навчального закладу денної форми навчання факультету підприємництва та права, навчається на контрактній основі, стипендію не отримує. Закінчує університет 30 червня 2023 року (а.с. 3).

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загальної групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 10 червня 2019 року (а.с. 22).

Згідно до наданої відповідачем довідки про доходи від 09 липня 2020 року, він працює в ПрАТ «Кириківське ХПП» інженером з охорони праці, за період з січня по червень 2020 року йому нарахована заробітної плати у розмірі 36 598 грн 65 коп., з якої утримано податку на загальну суму 7 136 грн 74 коп. (а.с. 30).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я та матеріальний стан сторін, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на навчання повнолітньої дочки, оскільки, протилежного відповідач суду не довів, а також те, що його дочка навчається на денній формі навчання, тому не має можливості самостійно заробляти собі на життя, а коштів позивачки на оплату проїзду дочки до місця навчання, проживання, харчування та на інші життєві потреби їй не вистачає, а також врахувавши рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, вважав достатнім і справедливим стягувати з відповідача аліменти на користь дочки у розмірі 1/4 частини щомісячно від всіх видів його заробітку та доходів, до закінчення навчання дочки, але не більш ніж до досягнення нею 23 років. При цьому суд вказав, що такий розмір стягнення аліментів буде необхідним і достатнім для утримання дочки та не порушуватиме балансу інтересів обох сторін.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Разом з тим, суд першої інстанції, визначаючи аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, не в повній мірі врахував обставини, що мають істотне значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, хоча останній посилався на вказані обставини у запереченні на позовну заяву (а.с.18-21).

Зокрема, наданою відповідачем медичною документацією (а.с. 25-28) підтверджено, що він страждає на ряд захворювань, у зв`язку з чим періодично проходить лікування в медичних закладах.

Отже, враховуючи розмір середньомісячного доходу відповідача ОСОБА_1 , який становить 7010 грн, з яких 4910 грн заробітна плата без урахування податків та інших обов`язкових платежів, 2100 грн пенсія по інвалідності, тому стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів поставить відповідача в скрутне майнове становище, зважаючи на необхідність нести витрати на свої лікування.

Крім того, при визначенні розміру аліментів колегія суддів бере до уваги передбачений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на працездатну особу, який з 01 липня 2020 року становить 2197 грн, а також те, що обов`язок по утриманню повнолітніх дітей на період їх навчання покладено на обох батьків, тому присудження до стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/6 частин від усіх його доходів, на переконання колегії суддів, буде достатнім та не постановить відповідача в скрутне майнове становище.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами цієї цивільної справи. Зокрема, як уже зазначалося, відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату та пенсію по інвалідності. Наявність у відповідача захворювань враховані під час вирішення питання про стягнення аліментів, що підлягають стягненню, проте, вказана особа не може бути підставою для ухилення його від виконання обов`язку по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Доказів на підтвердження перебування матері відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_5 у нього на утриманні суду надано не було, а той факт, що ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, наявність у неї захворювань не свідчить про те, що витрати на лікування матері несе саме відповідач. Також наявність вказаної обставини не звільняє відповідача ОСОБА_1 від обов`язку утримувати свою повнолітню дитину, як і наявність у нього кредитної заборгованості в банківській установі також.

Положення ст. 199 СК України не містять жодних обмежень щодо стягнення аліментів на користь повнолітніх сина чи дочки, які продовжують навчання на період канікул, чи дистанційного навчання у зв`язку з запровадженим карантином. Більше того, підставою для стягнення з відповідача аліментів є об`єктивна неможливість дочки сторін фінансово себе забезпечити у зв`язку з навчанням, тому її перебування на канікулах, чи під час її дистанційного навчання, навіть у випадку його запровадження не свідчить про те, що вона могла працевлаштуватися у вказаний період.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають як повнолітні син чи дочка, так і той з батьків, з ким вони проживають.

Матеріалами цієї цивільної справи встановлено та не спростовується відповідачем, що їх з позивачкою спільна дочка проживала та знаходилася на утриманні саме позивачки ОСОБА_2 , з відповідача судовим рішенням сули стягнуті аліменти на користь останньої на утримання ОСОБА_3 до повноліття.

Крім того, ОСОБА_6 була залучена до справи в якості третьої особи та нею була подана до суду першої інстанції заява, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги матері ОСОБА_2 в повному обсязі. Відповідачем жодного доказу на спростовання утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 позивачкою, як до суду першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду судового рішення надано не було.

З урахуванням вказаних обставин, позивачка ОСОБА_2 мала передбачене ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Разом з тим, у відповідності до положень ст.ст. 13 ч.1, 263 ч. 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки саме на свою користь, проти чого не заперечувала і ОСОБА_3 , а вимог до батька про стягнення аліментів в межах цієї цивільної справи не заявляла, тому, присуджуючи до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь третьої особи по справі ОСОБА_3 аліменти, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись також і з оскаржуваним судом рішення в частині вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору, оскільки у відповідності до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від справи судового збору. Докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи були надані ним і до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи стягнення з 22 червня 2020 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, починаючи стягнення з 22 червня 2020 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко