Справа № 445/1687/18 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/730/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представників ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 06.09.2018 звернулася до суду із вимогою виселити ОСОБА_1 із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належить зазначений житловий будинок. Відповідач, який являється дядьком позивачки, вселився у будинок за згодою матері позивачки, де і зареєстрував своє місце проживання. Однак, останнім часом ОСОБА_1 продав з будинку все, що можна було. Меблі, які були у будинку поламав, будинок не провітрював, внас лідок чого з`явився грибок. У будинку відповідач влаштовує п`янки. На вимоги позивача припинити таку поведінку не реагує.

ОСОБА_1 20.12.2018 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив усунути перешкоди з боку відповідачки у користуванні ним житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідачку передати позивачу ключ від вхідних дверей, не змінювати замки від вхідних дверей без відома позивача та не чинити перешкод у користуванні зазначеним житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що посилання ОСОБА_6 на порушення з боку ОСОБА_1 правил проживання у житловому будинку, викликані неприязними відносинами між сторонами і не відповідають дійсності, оскільки до позивача за зустрічним позовом жодних заходів впливу не застосовувалося.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14 січня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення задоволено.

Виселено ОСОБА_1 із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає у будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , однак позивачка за первісним позовом безпідставно перешкоджає йому користуватися житловим приміщенням, не дає доступу до його майна, не допускає до будинку, хоча він добросовісно користується усіма речами, що знаходяться у будинку і підтримує будинок в належному стані. Вважає, що сам факт набуття та оформлення права власності на будинок іншою особою не є підставою для виселення інших членів сім`ї власника будинку, як і не є підставою для виселення факт наявності конфліктів. Зазначає, що жодних попереджень щодо нього не застосовувались. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, з підстав, викладених у відзиві на скаргу (а.с.156-157).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Як убачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017, індексний номер 97954244 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 20.09.2017, укладеного з ОСОБА_7 (а.с.16).

Згідно даних будинкової книги по АДРЕСА_1 зареєстрований з 09.03.2006 ОСОБА_1 дядько власника будинку.

Відповідно до ст.116 ч.1 ЖК УРСР, на яку посилається ОСОБА_6 як на підставу позовних вимог, виселенню підлягають особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 за № 2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження.

Як убачається з матеріалів справи, 17.05.2018 ОСОБА_6 , інтереси якої представляв ОСОБА_5 , звернулася до сільського голови Струтинської сільської ради із заявою про вжиття заходів громадського впливу щодо ОСОБА_1 , який продає речі із спірного будинку, який йому не належить, та влаштовує п`янки з особами, схильними до вживання алкоголю, продовжує нищити майно (а.с.47). Позивач повторно зверталася до сільського голови Струтинської сільської ради із аналогічними заявами 15.06.2018, 19.07.2018, 10.08.2018, 29.08.2018 щодо вжиття заходів громадського впливу.

ОСОБА_1 заперечує факт застосування до нього заходів попередження або громадського впливу. З листів Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_1 було попереджено про недопущення такої поведінки у майбутньому, проте письмових доказів застосування попередження щодо відповідача суду не надано. Тому колегія суддів приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка за первісним позовом, як на обґрунтування своїх вимог, не доведені належними та допустимими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Що стосується зустрічного позову, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні такого, оскільки, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів чинення ОСОБА_3 перешкоди у користуванні зазначеним будинком шляхом зміни замків на вхідних дверях, чим обмежила доступ до житла.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 січня 2019 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Ухвалити нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про виселення відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:10.09.2020

Головуючий

Судді