Справа № 136/292/20
провадження № 2/136/71/20
РІШЕННЯ

іменем України

"07" вересня 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач, банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник) про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 04.06.2015 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір №3502/835673 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск та надання платіжної картки, згідно умов якого відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, на умовах тарифного пакету «Зарплатний, а також надано платіжну картку Mastercard Debit Standart та ПІН конверт до неї, узгоджено відповідні умови кредитного договору згідно Додатку №1 до цього договору.

10.06.2015 між сторонами укладено Додатковий договір №1 до цього Договору, відповідно до умов якого сторони узгодили умови кредитного договору, зокрема було визначено суму кредиту у розмірі 13 000 грн., процентну ставку за кредитом у 24% річних щомісячно, процентну ставку за несанкціонованим овердрафтом у розмірі 35 % річних, строк дії договору на відповідний період дії платіжної картки.

У подальшому між сторонами неодноразово укладались Додаткові договори до первісного договору, які погоджувались сторонами спору, в останній редакції 10.04.2017 між Банком та Клієнтом укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), згідно якого сторони домовились про бажаний розмір кредиту - 40 000 грн., строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк, процентна ставка 28% річних на користування кредитним коштами.

Утім відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним Договором станом на 12.02.2020 допустив заборгованість за кредитним договором в розмірі 63 323,66 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) -39980,43 грн.; проценти за користування кредитом - 17779,09 грн.: комісія - 8,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 0 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту - 4153,19 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 318,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 504,66 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 0 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 579,54 грн., які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач відзиву не надав, утім направив в адресу суду заяву, в якій просив суд долучити до матеріалів справи квитанцію про часткову оплату боргу в розмірі 5 520, 00 грн..

Ухвалою суду від 07.04.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 04.06.2015 ОСОБА_1 шляхом подання Заяви про приєднання №835673 виявив намір на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.86), відповідно до якої шляхом підписання заяви приєднався беззастережно до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці Банку - www.oschadbamk.ua та уклав з Банком Договір складовою якого є умови банківського рахунку. Відповідач погодився, що підписання цієї заяви про приєднання становить між ним та Банком Договір про відкриття та обслуговування рахунку та підтвердив досягнення згоди щодо усіх істотних умов такого договору.

Згідно із поданою 04.06.2015 Заявою на встановлення кредиту по рахунку (а.с.42) ОСОБА_1 просив встановити кредит у гривні за договором у розмірі 13 000 грн.

04.06.2015 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було підписано Договір №3502/835673 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки (а.с.34, 35), відповідно до умов якого відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», а також надано Платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН - конверт до неї.

Відповідачем шляхом підписання було узгоджено Тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки (а.с.35 на звороті, а.с.36).

10.06.2015 між сторонами було укладено Додатковий договір №1 до Договору №3502 (а.с.37), згідно із умовами якого банк встановив відповідачеві кредит в розмірі 13 000 грн., строк дії картки встановлено на відповідний період дії платіжної картки, який може бути продовжено, процентна ставка за кредитом є фіксованою та сплачується щомісячно 24 % річних за користування кредитом; 0, 001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс періоду, 35% річних процентна ставка за користування коштами внаслідок виникнення несанкціонованого овердрафту.

21.06.2016 ОСОБА_1 шляхом подання та підписання Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.87) просив Банк погодити бажаний розмір кредиту у 22 000 грн., а максимальний розмір кредиту - 40 000 грн. строком на 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

10.04.2017 ОСОБА_1 шляхом подання та підписання Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.89), виявив намір на збільшення розміру кредиту та визначив його розмір у 40 000 грн., строк кредитування 36 місяців із можливим продовженням на той самий строк; процентна ставка за кредитом узгоджена в розмірі 28% річних на користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0, 001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 12.02.2020 відповідач допустив заборгованість за кредитним договором від 04.06.2015 в розмірі 63 323,66 грн., у зв`язку із неналежним виконанням умов цього договору, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 39980,43 грн.; проценти за користування кредитом - 17779,09 грн.: комісія - 8,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 0 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту - 4153,19 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 318,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 504,66 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 0 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 579,54 грн., які у добровільному порядку не погашає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії).

З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору.

Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.14-31), яка є первинним документом.

Крім цього, факт укладення кредитного договору та отримання коштів обумовлених договором визнається самим відповідачем, оскільки ним у добровільному порядку було сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом в рамках даного позову, про що надано квитанцію відповідного змісту від 23.07.2020 на суму 5520, 00 грн..

Як слідує із заяви ОСОБА_1 від 04.06.2015 про приєднання №835673, він беззастережно визнав, що умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці Банку - www.oschadbamk.ua становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.43 - 85) не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цим Договором був ознайомлений позичальник підписуючи заяву, а також що саме ці умови були в редакції на момент підписання позичальником заяви, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанова від 22.03.2017 року).

Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Зібрані у справі докази містять відомості про те, що між сторонами цього договору у заяві підписаній відповідачем було узгоджено розмір кредиту та процентів за користування кредитом, в останній редакції (а.с.89), зокрема: розмір кредиту - 40 000 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 28% річних, отож суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом (кредитом) - 39 980, 43 грн. та проценти за користування кредитом - 17779,09 грн. підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача, оскільки факт порушенням зобов`язання в цій частині позову є доведеним належними та допустимими доказами, а із розрахунком вказаних сум суд погоджується.

Водночас умови щодо стягнення комісійної винагороди на користь банку, у зв`язку із укладенням та виконанням умов вищевказаного Договору та стягнення пені за кожен день прострочення визначено відповідно п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.7., 6.8., 9.1, 9.3 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, утім як зазначалось вище він не підписаний відповідачем, а також не доведено, що саме цей Договір мав на увазі відповідач, підписуючи заяви та Договори, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати комісії та пені в разі порушення зобов`язання з повернення основного кредиту (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати).

За встановлених обставин суд не вбачає правових підстав для стягнення комісії в розмірі 8,00 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 4153,19 грн.

Судом було встановлено, що відповідач сплатив на погашення заборгованості за кредитним договором 5 520, 00 грн. (квитанція від 23.07.2020 за №), утім доказів щодо напрямків зарахування цих коштів суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Умови списання та зарахування коштів у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі визначено п.4.5.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, утім як було встановлено договір відповідачем не був підписаний, отож вчинений із недодержанням письмової форми, відтак його не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, суд, враховуючи відсутність домовленості сторін з приводу черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, дійшов висновку про їх визначення відповідно до закону, а саме на погашення сплати процентів, відтак до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 12259,09 грн. (17779, 09 грн. - 5 520, 00 грн.).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність за наявності його вини.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, в контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат від інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми ґрунтуються на нормах діючого законодавства, відтак такі суми підлягають до стягнення, а саме: 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 318,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 504,66 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 579,54 грн.

За таких обставин, суд задовольняє позов частково.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, отож у разі задоволення позову присуджує із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а решту покласти на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст..525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України, ст. 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" товариства "Державний ощадний банк України" (місце проживання: вул. Соборна 71, м. Вінниця, Вінницька обл., 21050, ЄДРПОУ - 09302607) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 12.02.2020 в розмірі 53 642 (п`ятдесят три тисячі шістсот сорок дві) гривні 47 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 39980,43 грн.; проценти за користування кредитом - 12259,09 грн.: 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 318,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 504,66 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 579,54 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1765 (одну тисячу сімсот шістдесят п`ять) гривень 68 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко