Справа № 487/9168/19
Провадження № 2/487/950/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10.09.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопчука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу №487/9168/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Вимоги позову мотивував тим, що він є власником зазначеного будинку. Згідно із довідкою форми 955 від 02.12.2019 року, відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, проте з 18.08.2018 року відсутні у будинку без поважних причин, не беруть участі в його утриманні, комунальні платежі не сплачують. Крім того, майна та особистих речей відповідачів в будинку немає, місце знаходження їх невідоме. У зв`язку з чим, позивачем було подано до суду зазначений позов.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив не надали.

Третя особа до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 02.11.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №284.

Згідно довідки №955 від 02.12.2019 року виданої адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради, у зазначеному будинку, крім інших, зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 (колишня дружина позивача, що підтверджується копією заочного рішення суду від 13.09.2019 року про розірвання шлюбу) та ОСОБА_3 (син позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ).

Крім того судом встановлено, що відповідачі у вищезазначеному будинку не проживають з 18 серпня 2018 року, спірною житловою площею не користуються без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несуть, особистих речей їх у будинку немає, що підтверджується актами про не проживання від 03.12.2019 року.

Положеннями ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку, або іншим способом.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За змістом ст. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування будинком АДРЕСА_1 , оскільки не проживає у ньому без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України.

Що стосується вимог, пред`явлених позивачем до дитини - ОСОБА_3 , то суд виходить з наступного.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за

рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Підстава, на якій місце проживання малолітнього ОСОБА_3 реєструвалося в спірному будинку, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він за фактом народження набув права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина, в силу свого віку, не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

З урахуванням наведеного, факт не проживання малолітнього ОСОБА_3 у спірному будинку зумовлений поважними причинами, оскільки він в силу свого віку та обставин, які склалися у родині не може сам проживати у цьому будинку, а тому відсутні передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР передумови для позбавлення його права на житло шляхом визнання його таким, що втратив право користування цим житлом, в якому він зареєстрований, та який є членом сім`ї позивача.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, що ухвалені у подібних правовідносинах за аналогічних фактичних обставин.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265,280-282,352,354 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Повне судове рішення складено 10.09.2020 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва