Справа № 2-757/11 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/845/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Шеремети Н.О. Крайник Н.П.

при секретарі Матяш С.І.

за участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 -Ганича, ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2020 року про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн., мотивуючи це тим, що в зв`язку з подачею до суду боржником ОСОБА_2 скарги на бездіяльність посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) /надалі Залізничний ВДВС у м. Львові/, в якій боржник просив зобов`язати начальника Залізничного ВДВС у м. Львові винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-757/11, виданого Залізничним районним судом м. Львова 15 березня 2013 року про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2012 року, він вимушений був звернутися за допомогою до адвоката. В зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що його витрати були обумовлені зверненням ОСОБА_2 до Залізничного районного суду міста Львова із скаргою на проведення виконавчого провадження про зобов`язання його не чинити перешкоди і його вселення до квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що при написанні ним відзиву, його адвокатом надавалася правова допомога в телефонному режимі і вона помилково не зазначила в відзиві прохання про стягнення судових витрат. Вважає, що звернення до суду з заявою про стягнення судових витрат в п`ятиденний термін після залишення судом скарги без розгляду, з долучення доказів надання послуг, в суду були всі підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову, якою задовольнити його заяву про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих обставин, що стягувач ОСОБА_1 не подав до суду заяву, в якій би зазначалося, що він оплатив або має оплатити витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_2 до закінчення розгляду вказаної скарги по суті, а також, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що боржник ОСОБА_2 будь-яким чином зловживав своїми процесуальними правами під час розгляду його скарги.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

07 березня 2012 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-757/11 ухвалено: позов ОСОБА_1 задовольнити; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Залізничним ВДВС у м.Львові було надіслано боржнику ОСОБА_2 попередження вимога державного виконавця від 25.11.2019 року № 09-01-913/В-948824, з якої вбачається, що у вказаному відділі перебуває виконавче провадження АСВП 37114639 з примусового виконання виконавчого листа № 2-757, виданого 10 січня 2019 року Залізничним районним судом м. Львова про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано боржника бути присутнім 29 листопада 2019 року в 11 год. 00 хв. за адресою м. Львів, вул. Листова,9 при примусовому виконанні рішення про вселення /а.с.6/.

04 грудня 2019 року боржник ОСОБА_2 подав до суду скаргу на бездіяльність посадових осіб Залізничного ВДВС у м. Львові, в якій просив зобов`язати начальника Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-757/11, виданого Залізничним районним судом м. Львова 15 березня 2013 року, щодо вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2012 року.

28 січня 2020 року стягувач ОСОБА_1 подав до суду відзив на вказану скаргу, в якому просив у задоволені такої відмовити /а.с.37,38/.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву до Залізничного ВДВС у м. Львові, в якій просив повернути йому без виконання виконавчий лист № 2-757/11, виданий 15 березня 2013 року Залізничним районним судом м. Львова про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 /а.с.66/.

30 січня 2020 року державний виконавець Залізничного ВДВС у м. Львові Стусла Р.М. виніс постанову про повернення вищевказаного виконавчого документа /а.с.67/.

За таких обставин, 04 лютого 2020 року боржник ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення його скарги без розгляду /а.с.65/.

04 лютого 2020 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова постановлено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Залізничного ВДВС м. Львова залишити без розгляду.

06 лютого 2020 року стягувач ОСОБА_1 подав до суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн., які він поніс у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Залізничного ВДВС м. Львова /а.с.72,73/.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зі змісту вказаної норми ЦПК України вбачається, що чинним законодавством чітко не передбачено на кого з учасників виконавчого провадження має бути покладені судові витрати, якщо була постановлена ухвала про залишення скарги учасника виконавчого провадження без розгляду.

Разом з тим, статтею 141 ЦПК України передбачений чіткий порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до частин 8 та 9 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно із частинами 5 та 6 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Зі змісту письмового відзиву стягувача ОСОБА_1 на скаргу боржника ОСОБА_2 убачається, що стягувач нічого не зазначав про те, що він сплатив чи має сплатити судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що стягувач ОСОБА_1 до закінчення розгляду судом скарги ОСОБА_2 подав до суду іншу заяву, в якій би зазначав, що він сплатив або має сплатити витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Як убачається з протоколу судового засідання від 04 лютого 2020 року ухвалу про залишення скарги без розгляду було постановлено судом у той же день о 11 год. 14 хв., після чого судове засідання було оголошене закритим.

На обґрунтування своїх вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката Гулинчук В.В. надав оригінал квитанції про оплату 3000,00 грн. адвокату Ганичу І.М. /а.с.79/. З вказаної квитанції вбачається, що оплата була проведена 04 лютого 2020 року о 14 год. 06 хв., тобто вже після того, як Гулинчуку В.В. стало відомо про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду.

За таких обставин, беручи до уваги, що стягувач ОСОБА_1 не подав до суду заяву, в якій би зазначалося, що він оплатив або має оплатити витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_2 до закінчення розгляду вказаної скарги по суті, що є обов`язковою умовою для відшкодування витрат на правову допомогу, а також, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що боржник ОСОБА_2 будь-яким чином зловживав своїми процесуальними правами під час розгляду його скарги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О. Шеремета

Н.П. Крайник