Справа № 487/1022/20
Провадження № 2/487/1255/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріОцабера М.С.

за участю:

представник позивачаОСОБА_1 ,
відповідачОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.02.2020 року звернувся з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період подружнього життя, на підставі договору купівлі-продажу, оформленого на УТБ "Нерухомість-Н" від 05.02.1997 року, р. № 17, за спільній кошти була придбана однокімнатна кв. АДРЕСА_1 .

За домовленістю між позивачем та відповідачем квартира була зареєстрована на ім`я відповідача.

Право власності на квартиру було реєстровано в МБТІ 11.09.1997 року за р. № 16125.

На підставі вказаного вважає, що вказана квартира є спільним сумісним майном подружжям.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 11.12.1989 року Заводським відділом РАЦС м. Миколаєва, був зареєстрований шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , актовий запис № 567.

Спільних неповнолітніх дітей немає.

У період подружнього життя, на підставі договору купівлі-продажу, оформленого на УТБ "Нерухомість-Н" від 05.02.1997 року, р. № 17, нами за спільній кошти була придбана однокімнатна кв. АДРЕСА_1 .

За домовленістю між сторонами квартира була зареєстрована на ім`я відповідача.

Право власності на квартиру було реєстровано в МБТІ 11.09.1997 року за р. № 16125.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року № 6-2670цс16, за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірної квартири були його особистою приватною власністю, відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на квартиру, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд не приймає доводи відповідача, про те, що він розрахувався з позивачкою за 1/2 квартири, у зв`язку з тим, що стороною не було надано жодного доказу на підтвердження вказаного факту. Крім того, суд не приймає пояснення свідка ОСОБА_4 , у звязку з тим, що він є сином позивачки та відповідача та є зацікавленою особою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, а саме: визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 840,80 грн., понесені позивачем та підтверджені наданою нею квитанцією про сплату судового забору.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач: ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін