Справа № 212/2834/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Поперечної А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири.

Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначив, що з 21.08.1987 року по 29.04.2015 року з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, Під час шлюбу сторонами 16.10.1998 року було придбано майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., жилою площею 39,5 кв.м..

Дана квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки була придбана в період шлюбу, але зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Позивач просить суд розділити між ними спільне сумісне майно та визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири.

Ухвалою судді від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.12.2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року зустрічний позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову та повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не зяв`вилися, про деньҐ, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,суд вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.08.1987 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 859, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 1 від 21.03.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі 16.10.1998 року відповідачем ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., що складається з трьох кімнат, житловою площею 39,5 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 16.10.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциной Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 2-2177 та зареєстровано у КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" у книзі № 73П стр. 57 запис № 57.

29.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 51, серія НОМЕР_1

Згідно звіту з незалежної оцінки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальна ринкова вартість об`єкту нерухомості (1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ), станом на 26.04.2018 року складає 149000 грн..

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, відповідно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про поділ між сторонами, квартири АДРЕСА_1 , виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку квартири.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку квартири - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 30.07.2020 року.

Суддя: І. Я. Чорний