ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/3087/19
Провадження № 22-ц/4820/1268/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , її представника адвоката Андрієвського О.А., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2020 року (суддя Маршал І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що дії директора Піддубецького НВК I-II ступенів ОСОБА_2 , який ображав її нецензурними словами, принижував в присутності односельців, вчителів школи, поширював неправдиві відомості, що вона споює сусідку ОСОБА_3 , намовляючи, останню перевести своїх дітей з Піддубецького НВК I-II ступенів до Киликиївського НВК, а також поширював неправдиві відомості, що позивач прийшла до вчительської Піддубецького НВК I-II ступенів, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, про що 7 червня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 було складено акт, підписаний старостою села ОСОБА_4 , водієм шкільного автобуса ОСОБА_5 , вчителем, які не були присутні під час сварки та нічого не бачили, принижують її честь та гідність. Крім того, зазначала, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в погіршенні стану здоров`я, моральних стражданнях, порушенні душевної рівноваги, прийнятті заспокійливих ліків тощо.

У зв`язку з цим позивач просила суд визнати, що поширені відповідачем ОСОБА_2 відомості, що позивач споює ОСОБА_3 , щоб та перевела своїх дітей до іншого НВК, те що 06.06.2019 року позивач прийшла до вчительської Піддубецької НВК І-ІІ ступенів, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, не відповідають дійсності та принижують її честь та гідність; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 публічно вибачитися перед ОСОБА_1 на загальних зборах працівників Піддубецької НВК І-ІІ ступенів за поширення відносно неї неправдивої інформації, висловлення на її адресу в присутності вчителів навчального закладу образ з нецензурними словами та грубої поведінки щодо неї, яка виразилась в штовханні, пошкодженні одягу ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені нею судові витрати.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає вказане рішення необґрунтованим, таким, що не відповідає дійсним та реальним обставинам справи і вимогам закону, прийнятим без належної оцінки доказів, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що під час судового розгляду суд заслухав показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з порушенням процесу, оскільки відповідач, знаючи про існування цих свідків, заявив усне клопотання про їх допит на останньому судовому засіданні.

Суд при ухваленні рішення взяв до уваги лише показання свідків сторони відповідача, відхиливши показання свідків зі сторони позивача, мотивуючи, що вони є зацікавленими особами. Як зазначає апелянт, свідок ОСОБА_6 є не лише працівником школи, а і дружиною відповідача. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 працюють в Піддубецькому НВК, а у свідка ОСОБА_4 в навчальному закладі працює теща ОСОБА_9 , на той час працювала і дружина, усі ці свідки також є зацікавленими особами в тому, щоб справа була вирішена на користь відповідача.

ОСОБА_1 відмічає, що викладене в акті про нібито негативну поведінку її та ОСОБА_11 не відповідає тому, що насправді відбувалось. Ні під час проведення звіту, коли директором ОСОБА_2 був зачитаний акт, ні під час судового розгляду ним не було доведено, що поширена ним інформація є достовірною. При цьому апелянт посилається на ч. 3 ст. 277 ЦК України та зазначає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, оскільки не наведено жодного доказу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, таким, що відповідає реальним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено поширення недостовірної інформації, образ, грубої поведінки з боку відповідача. Крім того, доводи апеляційної скарги базуються на акті, який в судовому засіданні не досліджувався як доказ і не був долучений до матеріалів справи, відтак, не міг бути основою при прийнятті судом першої інстанції рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34).

Частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 06.06.2019 року ОСОБА_1 для з`ясування відношення директора НВК до неї, прийшла в приміщення Піддубецького НВК 1- 11 ступенів в селі Піддубці, Славутського району, Хмельницької області. Зайшла до кімнати вчителів, де директор Піддубецького НВК ОСОБА_2 проводив нараду з вчителями. В присутності вчителів та інших осіб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулась розмова. Про події зазначеного спілкування працівники школи 7 червня 2019 року, склали акт.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що 06.06.2019 року вона прийшла до директора школи ОСОБА_2 з тим, аби забрати документи дитини та перевести в іншу школу. Директор їй сказав, що «Не живи чужим розумом, це певно ОСОБА_1 тебе навчила, щоб дитину забрати зі школи». Ще казав, що « ОСОБА_1 тебе споює». Документи віддав. Дорогою додому вона зустріла ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з внуками і переказала їй слова ОСОБА_2 . Вдома також розказала про цю розмову матері ОСОБА_11 . Мама з сусідкою ( ОСОБА_15 ) пішли в школу, потім розказували, що був конфлікт, директор випихав ОСОБА_1 зі школи, вживаючи нецензурну лексику.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 06.06.2019 року її дочка ОСОБА_3 пішла забирати зі школи документи на меншого сина та прийшла звідти плачучи - директор її обзивав, казав що заберуть у неї дітей. До них зайшла сусідка ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) і вони вдвох пішли до школи. Коли зайшли у вчительську, то директор зірвався з місця і «взяв за барки» ОСОБА_1, випихав за двері та притис до одвірка, геть блузка на ній трісла. Вигукував : «Чого сюди прийшли? Геть зі школи! Це моя школа!».

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що працює вчителем у Піддубецькому НВК, 06.06.2019 року вона прийшла до школи на роботу і знаходилася у вчительській, де були ще директор та чотири вчительки. В двері зайшли ОСОБА_1 та ОСОБА_11 звертаючись до директора ОСОБА_1 вигукнула «Чого ви обзиваєте мене рябою?». Директор встав з-за столу, утримуючи за грудину виштовхав ОСОБА_1 з вчительської, а далі випихав її з коридору на вулицю. При цьому штовхав на меблі у коридорі. Супроводжував це лайливими словами, за змістом виганяючи жінок з приміщення, називав їх «алкашками». Вона кинулася боронити ОСОБА_1 та відтягувала від неї ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що працює у Піддубецькому НВК вчителем. 06.06.2019 року вона йшла на роботу, а живе недалеко від школи. Ще зі свого двору чула, що на шкільному подвір`ї сварка. Коли підійшла ближче, то побачила, що на порозі школи стоїть директор, з дверей виходять дві жінки. Директор кричав: «Вон з моєї школи!», «Ти алкашка!». Жінки в його бік відсварювалися.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що є старостою сіл Піддубці, Тростанець, Василинівка Берездівської ОТГ. ОСОБА_1 є жителькою села Піддубці, вона є конфліктною жінкою, має погані відносини із сусідами та деякими односельцями. На його пам`яті це четвертий випадок конфлікту у школі за її участі. 06.06.2019 року він був на робочому місці і до нього прийшли ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , розказали, що прийшли в школу, а директор їх виставив. Були в збудженому стані, також повідомляли, що вживали пиво. Про порваний одяг мови не було.

Його дружина, яка на той час працювала вчителем у школі йому розповідала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 прийшли до школи зі скандалом до директора. ОСОБА_1 кричала «Ти рябий! І жінка твоя ряба і діти!», вчителів називала «алкоголіками». Вигукуючи махала руками.

08.06.2019 року ОСОБА_1 знову прийшла до його службового кабінету і повідомила, що вдома коли роздягалася помітила, що під рукавом порвано блузку, вона вважала, що то ОСОБА_2 їй порвав.

19.06.2019 року директор ОСОБА_2 складав звіт, прийшла ОСОБА_1 та зчинила шум. Представник управління освіти повідомив, що на дії директора є скарги від ОСОБА_1 та ОСОБА_11 . Директор ОСОБА_2 після цього зачитав акт, який було складено 07.06.2019. ОСОБА_1 зчинила сварку, звинувачувала директора, що він обізвав її алкашкою та наркоманкою. Після цього звіт директора завершився і начальник управління освіти попросив вчителів, які були у школі 06.06.2019 написати письмові пояснення.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є вчителем Піддубецького НВК , 06.06.2019 року вона з вчителями були у вчительській, тривала нарада. Без стуку зайшли ОСОБА_1 та ОСОБА_11 . ОСОБА_1 звертаючись до директора вигукувала: «Ти рябий! Жінка твоя ряба і діти!». Директор просив її вийти, однак вона не виходила. Він її не чіпав руками, не бив та не рвав одягу.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є вчителем Піддубецького НВК , 06.06.2019 року вона була на роботі та проводила з колегою репетицію у сусідньому із вчительською класі. Чула лише крики ОСОБА_1 : «Ти рябий, ряба!», «Алкоголіки»! Відкрила двері - у коридорі нікого не було. Вона заспокоїла дітей. Незабаром сварка припинилася.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є вчителем Піддубецького НВК , 06.06.2019 року вона була у вчительській. Відчинилися двері і вбігла ОСОБА_1 зі словами до директора : « Ти рябий! Твоя жінка ряба і діти рябі! ». ОСОБА_19 встав з-за столу і почав вгамовувати її, намагався, щоб вона заспокоїлася і просив покинути приміщення школи. Він говорив нормальною мовою, без нецензурних слів. ОСОБА_2 не чіпав її руками, не бив, та не брав за одяг. ОСОБА_2 йшов у бік ОСОБА_1 та просив її вийти зі школи. В учительській були ще вчителі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , остання сиділа за столом, далеко від дверей та ніяким чином не встрявала у розмову між директором та відвідувачами.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є вчителем Піддубецького НВК , 06.06.2019 року до школи приходила ОСОБА_3 забирати документи на сина ОСОБА_20 , щоб перевести у іншу школу. Директор ОСОБА_2 намагався їй пояснити, що можливо не розумно забирати дитину зі школи, яка поряд із домом та віддавати до школи, яка за сім кілометрів, супроводжував це словами «не живи чужим розумом». Документи віддали і жінка пішла.

Потім була нарада у вчительській, забігла ОСОБА_1 зі словами : «Ти рябий! Твоя жінка ряба, і діти рябі!», вона кричала голосно. Директор просив її заспокоїтися. Вона ж продовжувала лаятися. ОСОБА_2 казав їй « Йди , не доводь до гріха!» і йшов у її бік. Потім вона сама вибігла на двір, де тикала директору дулі. ОСОБА_2 не чіпав ОСОБА_1 руками, одяг на ній був цілим. 07.06.2019 року вчителі із старостою села описали ці події у акті.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є вчителем Піддубецького НВК , 06.06.2019 року вона була на роботі та проводила з колегою репетицію у сусідньому із вчительською класі. Чула з-за стіни сварку: голос директора, який просив заспокоїтися і вийти і голос ОСОБА_1 , яка дуже голосно кричала. Конфлікт тривав не довго. Коли вона прийшла в учительську, то колеги їй розказали, що приходила ОСОБА_1 і обзивала вчителів. Їй відома особа ОСОБА_1 , в школі навчались її діти та онуки, і вона завжди все вирішувала криком. Пізніше через деякий час в сільських розмовах вона чула, що у школі того дня була бійка і ОСОБА_1 порвали одяг.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено поширення щодо неї відповідачем недостовірної інформації, образ, грубої поведінки та пошкодження її майна (одягу) за заявленими позовними вимогами. Оскільки заявлена позивачкою вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 гривень є похідною від вимог про поширення недостовірної інформації, образ, пошкодження майна, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, то й така вимога, на думку суду, також до задоволення не підлягає.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що під час судового розгляду суд заслухав показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з порушенням процесу, оскільки відповідач, знаючи про існування цих свідків, заявив усне клопотання про їх допит на останньому судовому засіданні. Відповідач скористався своїм правом та заявив клопотання про допит свідків. Зазначені дії не вплинули на законність рішення.

Твердження апелянта, що суд при ухваленні рішення взяв до уваги лише показання свідків сторони відповідача, відхиливши показання свідків зі сторони позивача, мотивуючи, що вони є зацікавленими особами, тоді як свідки сторони відповідача також є зацікавленими особами, не може бути підставою для скасування судового рішення та задоволення позову. У мотивувальній частині рішенні з дотриманням вимог п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України зазначено фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, в тому числі, й показання свідків. Позивач доказів, які б об`єктивно підтверджували її вимоги (документів про виклик працівників міліції на місце події, про огляд ними місця події, пошкодженого одягу, фіксації тілесних пошкоджень, висновків експертів про взаємозв`язок стану здоров`я з подіями, що відбулись у школі, доказів поширення відповідачем негативної інформації) не надала. Покази свідків є суперечливими, взаємовиключними і не стверджувальними. Тому суд обґрунтовано вказав на недоведеність вимог позивача.

Аргументи апеляційної скарги, що викладене в акті про нібито негативну поведінку ОСОБА_1 не відповідає тому, що насправді відбувалось, що ні під час проведення звіту, коли директором ОСОБА_2 був зачитаний акт, ні під час судового розгляду ним не було доведено, що поширена ним інформація є достовірною, не є підставою для скасування рішення.

Так, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: проте, доведення підстав позову покладається на позивача, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.

Тягар доказування позивача виникає з моменту пред`явлення позову, а відповідача - після того, як останній вважатиме надану позивачем сукупність доказів загрозливою для свого стану. На підставі правила про розподіл доказового тягаря формується позиція сторін у справі, надаються і вивчаються докази, а також приймається судове рішення. Відповідно, правило розподілу тягаря доказування організовує весь процес - від моменту пред`явлення позову до прийняття судового рішення.

Суд визнає позов необґрунтованим, якщо позивач не доведе зворотного. Відповідач може заперечувати проти позову, в тому числі шляхом заяви про існування обставин, які позивачем не зазначені та які перешкоджають задоволенню позову. Такі обставини суд визнає існуючими, якщо відповідачем вони будуть доведені.

Крім того, з наведених вище норм права вбачається, що якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, то невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла. Так само не заявляла позивач позовних вимог і про визнання акту незаконним та його скасування.

Крім того, апелянт неправомірно посилається на ч. 3 ст. 277 ЦК України та зазначає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вказана правова норма виключена Законом України N 1170-VII від 27 березня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зміст акту, ксерокопія якого міститься в матеріалах справи (а. с. 113-114), на який посилається ОСОБА_1 містить оціночні судження осіб, які складали зазначений документ і суд обґрунтовано прийшов до переконання про недоведеність вимог позову.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин, не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк