Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У належному йому будинку зареєстрований, але не проживає відповідач, який виїхав у 2014 році у зв`язку початком АТО, проживає десь у Росії і повертатись не планує. Реєстрація відповідача у його будинку створює перешкоди у користуванні власністю, а саме відповідач не несе витрат з утримання будинку, не сплачує за комунальні послуги.

Під час підготовчого провадження від позивача надійшла письмова заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутністю, позов підтримав.

Відповідач про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надавав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить позивачеві. Даний житловий будинок позивач набув у власність на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 листопада 2018 року. Цього ж дня право власності позивача було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Із вказаного договору-купівлі продажу житлового будинку вбачається, що колишнім власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_3 родич відповідача у справі, тобто відповідач ОСОБА_2 був членом сім`ї продавця нерухомості.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини першої статті 346 цього ж Кодексу право власності припиняється, зокрема уразі відчуження власником свого майна.

Останні норми закону свідчать, що у разі припинення права власності внаслідок відчуження майна його власником, припиняється право користування цією власністю й у члена сім`ї такого власника.

За таких обставин суд вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою, тому його вимогу слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного його тексту, але не пізніше строку завершення карантину, яке набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: