ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 325/946/18

провадження № 61-6377 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , Приазовська районна державна адміністрація, Новомосковська районна державна адміністрація,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Астаф`єва Геннадія Владленовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року в складі судді Діденка Є. В. та на постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в складі колегії суддів Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та просила позбавити відповідача батьківских прав відносно себе й призначити ОСОБА_3 своїм піклувальником.

Позов обґрунтований тим, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 15 років проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_3 , яка її виховує та утримує.

Мати позивача ОСОБА_2 життям дочки не цікавиться, не приїжджає, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися й піклуватися про дитину.

Із 2013 року на підставі рішення суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти, які відповідач не сплачує.

На момент пред`явлення даного позову в матері є інша сім`я, в якій у неї народилося двоє дітей.

ОСОБА_1 зазначає, що наявність у ОСОБА_2 батьківських прав негативно позначається на її житті, оскільки без її згоди позивач не може вчиняти ряд дій цивільно-правового характеру, зокрема, отримати паспорт, зареєструвати своє місце проживання, вступити до навчального закладу.

Позивач уважає, що вказані обставини свідчать, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела в установленому порядку наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 березня 2019 року адвокат Астаф`єв Г. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Указує, що суди безпідставно не врахували неприязні стосунки між дочкою й матір`ю, несплату останньою аліментів і її небажання спілкуватися з дочкою.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на дану касаційну скаргу, в якому вона просила задовольнити касаційну скаргу, скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає зі своєю бабусею ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 в розмірі 500 грн щомісячно.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30 липня 2014 року відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області задоволено, поновлено ОСОБА_2 в батьківських правах відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Із грудня 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , сестрою та вітчимом у с. Гамівка Приазовського району Запорізької області.

Під час спільного проживання між матір`ю та ОСОБА_1 не склались відносини, вони не змогли порозумітись, оскільки дитина змінила звичне для неї оточення, не змогла знайти спільну мову з вітчимом (чоловіком ОСОБА_2 ), дитині здавалось, що мати любить її менше, ніж сестру ОСОБА_6. В результаті виниклого конфлікту, ОСОБА_1 за її власним бажанням повернулась до бабусі ОСОБА_3

Із 15 квітня 2017 року позивач знову почала проживати разом з бабусею ОСОБА_3 , спочатку на території Приазовського району Запорізької області для того, щоб закінчити школу, а з вересня 2017 року вони повернулись до смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, де мешкають і на даний час.

20 квітня 2017 року ОСОБА_2 склала заяву, в якій дозволила тимчасове проживання неповнолітньої дочки разом із бабусею ОСОБА_3

ОСОБА_3 добре піклується про ОСОБА_1, забезпечує її всім необхідним, дитина навчалась у школі, відвідувала школу мистецтв та гурток «Циркова студія».

На даний час ОСОБА_1 навчається у КУ вищої освіти «Дніпропетровський педагогічний коледж» (м. Дніпро), проживає у гуртожитку, за який сплатила ОСОБА_3 .

Згідно з висновками психолога від 26 січня 2018 року, 09 лютого 2018 року та 03 жовтня 2018 року під час проживання ОСОБА_1 з матір`ю взаємовідносини в родині матері не виправдали очікувань дівчинки, ОСОБА_1 відчувала себе непотрібною, порівнюючи відносини матері до молодшої сестри ОСОБА_6, відчувала різницю не на свою користь, сформувалась образа на матір і її чоловіка. З появою молодшого братика ОСОБА_7 дівчинка відчула себе ще більш непотрібною. В той же час дівчинка вважає бабусю ОСОБА_3 близькою і рідною людиною, хоча емоційної близькості між ними не відчувається, відносини у них нестабільні, бабуся не завжди в змозі контролювати дівчинку, коли та веде себе зухвало.

ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24 396,50 грн, а також їй нарахований штраф у розмірі 12 198,25 грн за невиконання в примусовому порядку рішення суду, що підтверджується Розрахунком Приазовського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 12 вересня 2018 року.

Відповідно до довідки Приазовської селищної ради від 11 жовтня 2018 року № 3414, ОСОБА_2 мешкає в АДРЕСА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_5 , дочкою ОСОБА_6 , 2007 року народження, й сином ОСОБА_7 , 2017 року народження.

Згідно з довідками УПСЗН № 2334 та № 2335 ОСОБА_2 отримує допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн щомісячно. Як пояснила в суді апеляційної інстанції відповідач, вона доглядає маленького сина ОСОБА_7 , який народився в грудні 2017 року, і займається домашнім господарством, інших доходів у неї немає, сім`ю утримує її чоловік ОСОБА_5 , а тому вона не має можливості сплачувати аліменти в повному обсязі.

Згідно з наданим розрахунком і квитанціями ОСОБА_2 сплатила аліменти в лютому 2018 року - 1000 грн, у березні 2018 року - 500 грн, у квітні 2018 року - 500 грн.

У зв`язку з необхідністю отримання паспорта ОСОБА_1 в березні 2018 року звернулася до матері, після чого ОСОБА_2 11 квітня 2018 року відправила дочці засобами поштового зв`язку свій паспорт, ідентифікаційний номер і свідоцтво про народження дитини.

05 травня 2018 року ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України.

Для вирішення будь-яких інших питань, які потребують участі матері, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 до ОСОБА_2 не зверталися.

Згідно з висновком Приазовської районної державної адміністрації, складеним 30 серпня 2018 року визнано не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Згідно з висновком Новомосковської районної державної адміністрації від 27 вересня 2018 року, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року в справі № 325/1137/17 (провадження № 61-25842св18) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Приазовська районна державна адміністрація, Новомосковська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування суд встановив, що матеріали

справи не містять будь-яких істотних даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 після поновлення батьківських прав нехтувала відносинами з донькою або умисно ухилялась від виконання своїх обов`язків, отже, суди вважали, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 не існує. Нерегулярна сплата аліментів, викликана нестабільним доходом у сім`ї ОСОБА_2 , не може бути достатньою обставиною, яка вказує на її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердежння свідомого нехтування матір`ю своїми обов`язками відносно дочки в період після поновлення її батьківских прав, а також відсутністю навмисних дій з невиконання своїх обов`язків матір`ю, з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що мати бажає продовжувати спілкуватися з дочкою, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суди зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Підставою даного позову ОСОБА_1 вказала те, що вона не може отримати без згоди матері паспорт громадянина України, поступити до навчального закладу та брати участь в інших цивільно-правових відносинах. Уважала, що мати перешкоджає їй в отриманні паспорта.

Суди правильно встановили, що вказані обставини спростовані належними та допустими доказами та не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що з бабусею в неї склались кращі відносини, ніж з матір`ю, вона не бажає проживати в сім`ї матері, яка не сплачує аліменти та обмежує її цивільну правоздатність, обґрунтовано відхилені судами, оскільки не дають підстав для висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Астаф`єва Геннадія Владленовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук