Справа№ 328/1286/20
09 вересня 2020 року м. Токмак Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гавілей М.М., за участю секретаря судового засідання Королькової К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи виконавчого комітету Молочанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи виконавчого комітету Молочанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 962, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2003 року № 1945655.
При обстеженні житловою комісією виконавчого комітету Молочанської міської ради у 2014 році житлових приміщень, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Молочанськ, було виявлено вільне житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . При розподілі вільних житлових приміщень між громадянами, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, житловою комісією виконавчого комітету Молочанської міської ради в протоколі № 3 від 20.02.2014 року було допущено помилку у нумерації квартир в будинку АДРЕСА_3 . Так житловою комісією виконавчого комітету Молочанської міської ради було помилково рекомендовано виконавчому комітету Молочанської міської ради надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_4 , а не фактично вільну квартиру АДРЕСА_5 житловою площею 21,9 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м. Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається із 10,3 кв.м. житлової площі та 30,8 кв.м. загальної площі. Це є дві різні квартири в одному будинку.
На підставі протоколу житлової комісії виконавчого комітету Молочанської міської ради від 20.02.2014 року № 3 було прийнято помилкове рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради від 05.03.2014 року № 24 «Про надання житла» та видано ордер на жиле приміщення № 8 серія ММР від 05.03.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 21,9 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м.
На підставі поданої заяви ОСОБА_3 від 13.03.2015 року про надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , рішенням виконавчого комітету Молочанської міської ради від 30.05.2015 року № 10 «Про надання дозволу на реєстрацію місця проживання» помилково надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МВ ГУМВС України в Запорізькій області 18.07.2009 року, за адресою: АДРЕСА_6 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснили реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 , але жодного дня ані в квартирі АДРЕСА_4 , ані в квартирі АДРЕСА_5 вони не проживали.
Після передачі повноважень виконавчому комітету Молочанської міської ради по реєстрації місця проживання працівниками виконавчого комітету Молочанської міської ради було виявлено помилку у реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 . Адже саме позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 962, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2003 року № 1945655. Також вона зареєстрована і проживаю за вказаною адресою.
Виконавчий комітет Молочанської міської ради звернувся до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 в зв`язку із помилковим надання житла, яке є її власністю. За власною заявою ОСОБА_3 03.04.2019 року знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 .
Рішенням виконавчого комітету Молочанської міської ради від 20.05.2019 № 48 «Про визнання таким, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради» визнані такими, що втратили чинність, рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради від 05.03.2014 року № 24 «Про надання житла» та від 30.03.2015 року № 10 «Про надання дозволу на реєстрацію місця проживання».

Відповідно до акту обстеження на предмет фактичного проживання від 22.06.2020 року, довідки виконавчого комітету Молочанської міської ради від 22.06.2020 року за № 929 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач, її син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , який фактично ніколи не проживав і не проживає за вказаною адресою, помилково зареєстрований за вказаною адресою.

Проте відповідач не знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом..

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. У разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило.

Представник третьої особи виконавчого комітету Молочанської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує.

Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 962, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.11.2003 року № 1945655.

При обстеженні житловою комісією виконавчого комітету Молочанської міської ради у 2014 році житлових приміщень, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Молочанськ, було виявлено вільне житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . При розподілі вільних житлових приміщень між громадянами, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, житловою комісією виконавчого комітету Молочанської міської ради в протоколі № 3 від 20.02.2014 року було допущено помилку у нумерації квартир в будинку АДРЕСА_3 . На підставі протоколу житлової комісії виконавчого комітету Молочанської міської ради від 20.02.2014 року № 3 було прийнято помилкове рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради від 05.03.2014 року № 24 «Про надання житла» та видано ордер на жиле приміщення № 8 серія ММР від 05.03.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру

АДРЕСА_1 житловою площею 21,9 кв.м.,

загальною площею 31,7 кв.м.

На підставі поданої заяви ОСОБА_3 від 13.03.2015 року про надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , рішенням виконавчого комітету Молочанської міської ради від 30.05.2015 року № 10 «Про надання дозволу на реєстрацію місця проживання» помилково надано дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МВ ГУМВС України в Запорізькій області 18.07.2009 року, за адресою: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснили реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 , але жодного дня ані в квартирі АДРЕСА_4 , ані в квартирі АДРЕСА_5 вони не проживали.

Рішенням виконавчого комітету Молочанської міської ради від 20.05.2019 № 48 «Про визнання таким, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради» визнані такими, що втратили чинність, рішення виконавчого комітету Молочанської міської ради від 05.03.2014 року № 24 «Про надання житла» та від 30.03.2015 року № 10 «Про надання дозволу на реєстрацію місця проживання».

За власною заявою ОСОБА_3 03.04.2019 року знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до акту обстеження на предмет фактичного проживання від 22.06.2020 року, довідки виконавчого комітету Молочанської міської ради від 22.06.2020 року за № 929 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач, її син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , який фактично ніколи не проживав і не проживає за вказаною адресою, помилково зареєстрований за вказаною адресою.

З 2015 року по теперішній час за місцем реєстрації відповідач не проживає, особистих речей не має в квартирі. Реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права як власника, вона позбавлена можливості оформити субсидію, не може повноцінно користуватися своїми правами. Факт реєстрації відповідача в квартирі впливає на оплату комунальних послуг.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет праввласника житла над правами інших осіб щодо нього.

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сімї позивача.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вказані правові висновки доцільно застосовувати і до правовідносин, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, не є співвласником квартири, з часу помилкової реєстрації в квартирі не проживав та не проживає в квартирі без поважних причин не проживає, однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, не приймає участі у витратах на утримання квартири, сплаті комунальних послуг, будь-якої домовленості щодо користуванням житлом між сторонами не встановлено, чим порушує права позивача на володіння, користування і розпорядження належним їй майном.

Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, право відповідачем не оспорюється.

Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 840,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 72, 150, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи виконавчого комітету Молочанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: