ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 649/878/19-ц Головуючий в І інстанції Соловйов В.В. Номер провадження 22ц /819/631/20 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області про визнання права на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонській області в якому просила:

визнати за нею - ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою розміром 46,4 га, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000641517, виданого на підставі рішення Великолепетиської районної ради народних депутатів Великолепетиського району Херсонської області від 14.02.1992 року №82, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №30, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області для ведення фермерського господарства, що залишилося після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за життя ОСОБА_3 набув у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 46,4 га. в адміністративних межах Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області, згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000641517, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №30.

17.07.2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів їй все належне йому майно, а також належні йому майнові права та обов`язки.

Зазначає, що з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2003 року до дня смерті останнього - 10.09.2018 року про що свідчать відповідні свідоцтва.

У встановленому законом порядку подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але листом від 20 травня 2019 року №504/02-14 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку площею 46,4 га, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно.

Позивач вважає, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після ОСОБА_3 , прийняла спадщину після його смерті, подавши відповідну заяву до нотаріуса; після смерті чоловіка - ОСОБА_3 має право успадкувати за заповітом право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 46,4 га., для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000641517, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №30, яке входить до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України.

ОСОБА_2 додатково зазначає, що на даний час вона є головою ФГ "Альфа", господарська діяльність якого не припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і вона продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою для потреб ФГ "Альфа".

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2019 року суду позов задоволено. Суд ухвалив визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою розміром 46,4 га, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000641517, виданого на підставі рішення Великолепетиської районної ради народних депутатів Великолепетиського району Херсонської області від 14.02.1992 року № 82, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №30, розташованої на території Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області для ведення фермерського господарства, що залишилося після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги наданий позивачем лист нотаріуса щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки у справі відсутня постанова про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, суд першої інстанції у порушення ст.ст. 13, 51, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України не врахував наявність інших спадкоємців крім позивача, не визначився належним чином з колом учасників справи, оскільки він як син померлого, ОСОБА_3 , та інший син померлого, також подали заяви про прийняття спадщини, а отже повинні були бути залученими до участі у даній справі у якості співвідповідачів з метою надання їм можливості захистити свої права та наводити свої докази відносно предмету позову - прав на спадкову земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначила, що відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не є підставою для відмови у позові, оскільки у листі нотаріус письмово виклав причини неможливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно та вказав, що у зв`язку з цим дане питання потребує подальшого вирішення у судовому порядку.

Такі обставини, як наявність заповіту, за яким позивач є єдиною спадкоємицею та яким охоплена вся спадщина спадкодавця; її прийняття позивачем в порядку встановленому законом; в силу вимог ст. 1223 ЦК України сини її померлого чоловіка у тому числі особа, яка подала апеляційну скаргу не є спадкоємцями - унеможливлюють здійснення висновку про вирішення судом першої інстанції прав та обов`язків ОСОБА_1 , як особи, яка не була залучена до участі у розгляді справи.

Заслухавши доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її адвоката, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах здійснював висновки щодо права осіб, які не брали участі у справі, оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб, будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи (постанови Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц; від 20 січня 2020 року у справі №2-1426/08; від 30 січня 2020 року у справі №646/6461/17; від 11 грудня 2019 року у справі №1715/2798/12).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та інше особою, яка подала апеляційну скаргу не доведено, ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, а ОСОБА_1 , є спадкоємцем за законом. Заповітом ОСОБА_3 , охоплена вся спадщина, яку він заповідав ОСОБА_2 /а.с.13/. Заповіт не визнаний недійсним, ОСОБА_2 не відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 не зазначив, яким чином рішення суду першої інстанції безпосередньо встановлює, змінює, обмежує або припиняє його прав або обов`язки, яка шкода чи інші негативні наслідки настають для нього безпосередньо у результаті ухвалення оскаржуваного рішення суду, а також, де конкретно у рішенні суду (мотивувальній чи резолютивній частині) міститься висновок або судження суду чи пряма вказівка про його права та обов`язки.

Як пояснив ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, заповіт, яким охоплено все майно та майнові права заповідача, ним не оспорений, а висловлена ним позиція, що спірна земельна ділянка на яку заповідачу було видано Державний акт має бути успадкована по закону, а не по заповіту не ґрунтується на обставинах справах, наданих доказах та нормах матеріального права. Обставини щодо необхідності надання ОСОБА_1 нотаріусу, на прохання останнього, документів (за їх наявності), які підтверджують його право на обов`язкову частку на спадщину зазначалися в рішенні суду касаційної інстанції (справа №649/323/18). Проте, ОСОБА_1 не надав, у тому числі у цій справі, докази у підтвердження його права спадкування за законом за наявності заповіту, яким охоплена вся спадщина.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2019 року стосується виключно обставин та фактів, пов`язаних з правом позивача на спадкування за заповітом, яким охоплена вся спадщина спадкодавця.

Наявність у ОСОБА_1 права на оскарження рішення суду першої інстанції, останній разом з адвокатом обґрунтовували обов`язком суду встановити коло відповідачів, які мали б довести обставини можливого права на спадкування. Між тим, ОСОБА_1 в установлений законом спосіб не підтвердив порушення його прав спадкоємця за законом при наявності спадкоємця за заповітом, яким охоплена вся спадщина.

Таким чином, апеляційний суд не встановив, а ОСОБА_1 не навів доводів та підтверджень тому, що рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2019 року питання про права, свободи інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувались, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргоюособи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_1 , підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.362,382-384 ЦПКУкраїни, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_1 , на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області про визнання права на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Г.В. Семиженко

Повний текст ухвали складено 18 вересня 2020 року.

Суддя: І.В. Склярська