Справа № 643/1586/19
Провадження № 2/643/496/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2020 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Коцюбинської М.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу запозовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка), в якому просить: визнати за позивачем право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за відповідачкою право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 04.07.1992 року, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року. В період шлюбу було набуте відповідне спірне майно, а саме квартири за наступними адресами: 1) квартира АДРЕСА_4 ) квартира АДРЕСА_5 . На даний час позивач зареєстрований та фактично проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 .

31.01.2020 до суду сторонами подана заява про затвердження мирової угоди.

Згідно укладеної сторонами 31.01.2020 мирової угоди сторони домовилися про наступне: після затвердження судом цієї мирової угоди судом до ОСОБА_1 переходить право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м.; після затвердження цієї мирової угоди судом до ОСОБА_3 переходить право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; після затвердження цієї мирової угоди судом до ОСОБА_3 переходить право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м.

У судовому засіданні сторони наполягали на затвердженні укладеної ними мирової угоди.

Суд, з`ясувавши позицію сторін та вивчивши зміст укладеної сторонами мирової угоди, приходить до наступного висновку:

Відповідно до статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Таким чином, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати в тому числі, чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № від 09.11.2018, а також договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2009 року, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу та відповідачці на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці кожному.

Згідно свідоцтва про право власності від 22.02.2000 року, зареєстрованого в КП «ХМБТІ», посвідчено, що в спільному сумісному майні, придбаному під час зареєстрованого шлюбу, ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 . Квартира АДРЕСА_7 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1994 року.

Таким чином, дві квартири з трьох, які є предметом мирової угоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, належить сторонами на праві спільної часткової, а не спільної сумісної, власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 вказаної статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 вказаної статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Таким чином, вказаними вище нормами законодавства передбачено можливість поділу між подружжям виключно майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Між тим дві квартири з трьох, які є предметом мирової угоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, належать сторонам на праві спільної часткової, а не спільної сумісної, власності.

При цьому поділ квартири АДРЕСА_3 , як спільного майна подружжя був здійснений в 2000 році, внаслідок чого було видано Свідоцтво про право власності від 22.02.2000 року, зареєстроване в КП «ХМБТІ».

Квартира АДРЕСА_1 , була придбана сторонами одразу в спільну часткову власність, тобто вже під час укладення договору купівлі-продажу сторони визначились, що вказане майно ними придбається не в спільну сумісну, а в спільну часткову власність, та визначили частку кожного з них у вказаному майні.

Враховуючи наведене, вказані вище квартири, що перебувають у спільній частковій власності сторін, не можуть бути предметом поділу як спільне сумісне майно подружжя.

За таких обставин суд приходить до висновку, що умови мирової угоди суперечать закону, та відмовляє в затвердженні вказаної угоди.

Керуючись ст. 207, 258-261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 31 січня 2020 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цивільній справі запозовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов