Справа № 188/1500/19
Провадження № 2/188/58/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчатися, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на її утримання щомісячно, до закінчення нею навчання, по червень 2020 року включно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на її утримання до закінчення нею навчання, по червень 2020 року включно, в розмірі ? частини всіх його доходів, але певний період часу він не сплачував аліменти, оскільки не мав роботи, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач зазначає, що загалом на сьогоднішній день за рішеннями суду він сплачує майже половину його заробітку, що значно погіршує його матеріальне становище, а тому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на її утримання з 1/4 частини до 1/8 частину всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму.

Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з тих підстав, що його матеріальне становище значно погіршилось, в зв`язку з тим, що він сплачує поточний платіж та виниклу заборгованість.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на ті обставини, що зменшення аліментів на її утримання буде несправедливим, оскільки позивач досить тривалий час не сплачував аліменти на її утримання, в зв`язку з відсутністю у нього роботи, але її вини в цьому немає. За відсутності з боку батька будь-якої підтримки, в тому числі матеріальної, вона була змушена самостійно дбати про своє навчання, оскільки вона навчається на платній основі, самостійно дбати про своє харчування та життя у великому місці. Батько взагалі не цікавився її життям та навчанням. Прохаючи зменшити аліменти, що позивач повинен сплачувати на її утримання, позивач фактично знову намагається позбавити її фінансової підтримки та поставити її у скрутне матеріальне становище, хоча вона така ж дитина, як і інші. Відповідач зазначає, що її вини немає, що позивач не працював, отже заборгованість з`явилась виключно з його вини. Також відповідач зазначила, що з позивачем вони припинили спілкування дуже давно і з того часу позивач взагалі не бачив її і не спілкувався з нею, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі і по її утриманню, що підтверджується наявністю заборгованістю по сплаті аліментів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , батьками останньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 4).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_3 дійсно на день розгляду справи продовжує навчання, термін закінчення якого становить червень 2020р.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом одержувача або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров,я когось із них.

В судовому засіданні встановлено, відповідно до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2016р. з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на її утримання в розмірі ? частини доходу (заробітку) до закінчення нею навчання. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.07.2019 року вказане рішення в частині розміру стягуваних аліментів залишено без змін (а.с. 9-10).

14.02.2009 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Від вказаного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16-17).

Відповідно до довідки Петропавлівської селищної ради від 02.10.2019р. ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю: ОСОБА_8 , 1952р.н., дружиною: ОСОБА_9 , 1986р.н., доньками: ОСОБА_6 , 2009р.н., ОСОБА_7 , 2013р.н. (а.с. 18).

Відповідно до медичної документації мати позивача в 2013 та 2018 роках зверталась за медичною допомогою, що пов`язано здебільшого з віковими змінами в організмі, в результаті чого було рекомендовано нагляд та лікування в амбулаторних умовах (а.с. 21-22).

Дружина позивача з 21.01.2019 року не має місця працевлаштування, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 15).

З серпня 2019 року позивач працевлаштувався, в зв`язку з чим відбулося поновлення та виплата аліментів на користь відповідача (а.с. 31, 48).

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день він сплачує аліменти за рішеннями суду в розмірі 25% з усіх видів його заробітку та заборгованість, що значно погіршує його матеріальне становище, вважає, що розмір аліментів повинен бути зменшений, що і є причиною спору.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів борг позивача за виконавчим документом утримується з серпня 2019 року. На даний час позивачем сплачується як поточний платіж, що складає ? частину доходів, так і нарахована заборгованість (а.с. 57-58).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується сторонами у справі, з вересня 2017р. по серпень 2019 року з позивача було припинено стягнення аліментів на користь відповідача в зв`язку з відсутністю місця роботи (а.с. 57-58).

Як встановлено в судовому засіданні, на день подання позову до суду про призначення аліментів на період навчання (2016 рік) та розгляду справи про зменшення розміру аліментів (2019) позивач мав той же склад сім*ї, кількість утриманців не змінилась, має місце роботи та стабільний заробіток.

Позивач підтвердив вказані обставини.

Отже твердження позивача про погіршення матеріального стану в період звернення до суду з відповідним позовом суд вважає таким, що не заслуговує на увагу з тих підстав, про які зазначає позивач, оскільки воно пов`язане виключно з обов`язком сплати заборгованості по аліментам, яка виникла в зв`язку з несвоєчасним виконанням позивачем свого обов`язку по утриманню дитини, який покладений на нього рішенням суду.

Вказані принципи закладені в основу Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91р.

Так, в частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини).

З урахуванням викладеного та загальноприйнятих норм у суспільстві, дитина в жодному випадку не повинна бути позбавлена ані батьківської любові, піклування, ані належного матеріального забезпечення, необхідного для її повноцінного життя та розвитку (за наявності живих та працездатних батьків).

До того ж слід зазначити, що відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника, та збитків, заподіяних злочином, - п`ятдесят відсотків заробітної плати боржника.

Тією ж статтею визначено, що загальний розмір усіх відрахувань при кожній виплаті заробітної плати не може перевищувати п`ятдесяти відсотків заробітної плати, яка належить до виплати працівникові, в тому числі при відрахуванні за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, у цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Як зазначалося вище, згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Позивач в обґрунтування позову посилається на зміну його матеріального стану, однак як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідок про розмір його заробітної плати, наразі його матеріальний стан є стабільним, виплати не перевищують встановлений законом граничний рівень у межах допустимих 70%.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Будь-яких інших доказів стосовно суттєвої зміни матеріального стану, поліпшення чи погіршення здоров`я когось із сторін, що давало б підстави для зменшення розміру аліментів, відповідно до вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України, позивачем не надано.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 192 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра