ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1343/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4881/20 Категорія: 305030000 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач АТ КБ «ПриватБанк»;

особа, що подала апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 12 червня 2012 року нею було внесено грошові кошти у розмірі 25000 грн до каси ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополь АРК. На підтвердження вказаної обставини у неї зберігся оригінал касового ордеру про прийняття готівки.

Протягом більш як 7 років вона намагалась повернути вкладені грошові кошти шляхом звернення до суду із різними позовами про стягнення цих коштів як депозитного вкладу, але в задоволенні цих вимог суди відмовили, посилаючись на відсутність доказів виникнення договірних правовідносин (у неї не збереглися ощадна книжка чи оригіналу депозитного договору).

Позивач вважає, що наявність у неї оригіналу платіжного доручення про прийняття банком грошових коштів свідчить про безпідставне їх утримання банком та можливість їх повернення у судовому порядку зі стягненням 3 % річних.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2020 року позов задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25000 грн, а також 3 % річних від простроченої суми за період із 12 червня 2012 року по 11 червня 2020 року в розмірі 6002 грн 05 коп, та 2075 грн інфляційних втрат, а всього 33077 грн 05 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів за договором банківського вкладу в розмірі 25000 є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факт безпідставного набуття Банком грошових коштів та передача коштів Банку у вигляді вкладу, відповідно до договору про розміщення банківського вкладу, відбувається виключно в порядку виконання такого договірного зобов`язання.

Зазначає, що наявність у позивача документів, які передбачають по суті «форму» щодо укладення договору банківського вкладу, та не відповідність платіжного документу (платіжного доручення) вимогам Закону, не можна вважати грошові кошти у розмірі 25000 грн такими, які набуті Банком без достатніх правових підстав.

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалась.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2012 року ОСОБА_1 внесла до каси Севастопольського відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в розмірі 25 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 12 червня 2012 року (а.с. 6).

У вказаному платіжному дорученні зазначено, що призначенням платежу є: "до вкладу договір № SAMDN1898".

В матеріалах справи міститься копія Заяви № SAMDN1898 на оформлення вкладу «Копілка, 12 міс.», складеної у Севастопольському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 червня 2012 року, в якій ОСОБА_1 просила оформити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад в сумі 25 000 грн. на 366 днів по 12 червня 2013 року включно з нарахуванням 16 % річних (а.с. 5).

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 3 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача та стягнення коштів. У вказаному позові ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь депозитні кошти за договором банківського вкладу про банківський строковий вклад (депозит) «Копілка» від 12 червня 2012 року, в сумі 25 000 грн, 12 000 грн 16 % відсотків, 3 % річних в сумі 1500 грн, а всього 38 500 грн та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

Вказаними рішеннями судів встановлено відсутність належним чином посвідченої копії договору банківського вкладу, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження письмової форми банківських вкладів, а також ощадної книжки чи іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, оскільки рішенням апеляційного суду Черкаської області від 3 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року встановлено відсутність доказів існування між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договірних відносин з приводу банківського вкладу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» також заперечує проти наявності між сторонами договору про банківський вклад.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 522/6582/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 445/530/16-ц.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» одержало від ОСОБА_1 12 червня 2012 року 25 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 12 червня 2012 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи та засвідчена суддею місцевого суду.

Доказів не проведення вказаної операції з грошовими коштами чи недійсності платіжного доручення, наданого позивачкою, відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням ПТКС, імпринтерів і платіжних терміналів формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Платіжне доручення, яке міститься в матеріалах справи, відповідає вказаним вимогам Інструкції тому є належним доказом отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_1 12 червня 2012 року 25 000 грн.

З огляду на викладене, встановивши, що майно, а саме грошові кошти у розмірі 25 000 грн набуті ПАТ КБ «ПриватБанк» не на підставі договірних відносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, оскільки воно є безпідставно набутим.

Також судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК України та стягнуто з відповідача на користь позивачки 3 % річних та інфляційних втрат від 25 000 грн, які без достатньої підстави перебували у відповідача, починаючи з 12 червня 2012 року, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 500/2867/18.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення, яке не підлягає зміні чи скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2020 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді