П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 561/1038/19

Провадження № 22-ц/4815/687/20

Головуючий у Зарічненському районному суді

Рівненської області: суддя Снітчук Р.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

повним текстом:

05.03.2020 у смт. Зарічне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зарічненська районна державна нотаріальна контора Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача - адвокати Мітін Денис Володимирович і Павленко Валентин Володимирович;

за участі: учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зарічненська районна державна нотаріальна контора Рівненської області; про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зарічненська районна державна нотаріальна контора Рівненської області; про визнання свідоцтв про право на спадщину №№142 і 1144 від 15.11.2017 недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :08:000:0377, :14:000:0477 від 15.11.2017. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , баби позивача, був її батько - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встигнувши прийняти спадщину після смерті матері. На день смерті батька ОСОБА_1 та її сестра були неповнолітніми, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, що належить їм з часу її відкриття.

Незважаючи на це, відповідач як сестра ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті останньої. 15 листопада 2017 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0377, :14:000:0477, які належали спадкодавцю на підставі державного акту про право власності серії ЯА №047902 від 09 грудня 2004 року та входять до складу спадщини.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року, що видане державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори Герман В.М., на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа 142/2017, зареєстроване в реєстрі №1142 та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №23382590 від 15 листопада 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222, на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0377, площею 1, 1374 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року, що видане державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори Герман В.М., на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа 142/2017, зареєстроване в реєстрі №1144 та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності №23383033 від 15.11.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222 на земельну ділянку з кадастровим номером :14:000:0477, площею 0, 4907 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що фактично полягало у неповноті з`ясування обставин справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що ОСОБА_5 склала заповіт, інформація про що міститься в матеріалах справи. Однак даний заповіт судом в ході розгляду справи не досліджувався, що призвело до хибного вирішення справи.

З викладених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому посилалася на те, що оспорюються свідоцтва про право власності на спадщину за законом, тоді як заявник стверджує про існування заповіту. Хоча в інформаційній довідці зі спадкового реєстру і зазначається про вчинення спадкодавцем заповіту, однак за прийняттям спадщини за заповітом спадкоємці не зверталися. Більше того, спадкування майна на його підставі не було предметом чи підставою позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки в порядку спадкової трансмісії спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , яка в силу того, що на день відкриття спадщини не досягла повноліття, прийняла спадщину. Тобто ОСОБА_2 , бувши спадкоємцем другої черги, прийняла спадщину після смерті спадкодавця і отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину всупереч положенням цивільного законодавства.

З огляду на наведене оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом визнано недійсними та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідні записи про право власності на дві земельні ділянки.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що учасниками справи не заперечується і підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.04.2010, виданим Дібрівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області серії НОМЕР_1 .

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №047902 від 09 грудня 2004 року видно, що до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті спадкодавця входять земельні ділянки загальною площею 1, 681 га з кадастровими номерами :08:000:0377, :14:000:0477 та цільовим призначенням: "Для ведення особистого селянського господарства", що знаходяться на території Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 , про що зазначено у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 08 жовтня 1967 року. Дочкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджено відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 06.07.2011, виданого відділом ДРАЦС Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, є позивач. Ця обставина також сторонами не оспорюється і про неї вказується у свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 31.05.1995.

Тобто на момент смерті свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була неповнолітньою.

Згідно із ст. 1261, ч. 1 ст. 1276, ч.ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, суд зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_6 .

Між тим, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 03 жовтня 2017 року звернулася ОСОБА_2 , бувши сестрою спадкодавця, як спадкоємець другої черги за законом.

В подальшому, 15 листопада 2017 року, державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори Герман В.М. на користь відповідача було видано свідоцтва про право на спадщину за законом за №№1142 і 1144 на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами :08:000:0377, :14:000:0477, відповідною площею 1, 1374 га та 0, 4907 га, що розташовані на території Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 листопада 2019 року вбачається, що 15 листопада 2017 року на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину №№1142, 1144 було вчинено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0377, :14:000:0477, відповідною площею 1, 1374 га і 0, 4907 га за ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Тому повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносини до застосування підлягали норми матеріального права, на чому наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, визнавши недійсними оспорювані свідоцтва та скасувавши відповідні записи про право власності на земельні ділянки.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин, які мають значення для справи, що полягало у нез`ясуванні обставин складення спадкодавцем заповіту, то судом було встановлено факт його наявності. Як видно з матеріалів спадкової справи №142/2017, ОСОБА_5 вчинявся заповіт, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49325569 від 03 жовтня 2017 року. Проте будь-яких даних про те, що заінтересована особа (заповіданий) зверталася за прийняттям спадщини саме на підставі цього заповіту матеріали справи не містять, як і не зазначалося про це учасниками справи в судовому засіданні. Поготів, інформаційна довідка зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49325608 від 03.10.2017 свідчить, що станом на 03 жовтня 2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину за заповітом чи за законом не видавалися. Тобто ця обставина не була предметом вимог чи заперечень сторін, а тому не досліджувалася і не могла бути досліджена судом.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів також бере до уваги, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 368 ЦПК України).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук