Справа № 161/8916/20
Провадження № 2/161/2529/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/8916/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на 44/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що позивач та відповідачі є співвласниками житлового будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 . В квітні 2019 року у співвласників вищевказаного будинку ОСОБА_1 (власник 44/100), ОСОБА_2 (власник 15/50 частин) та ОСОБА_5 (власник 13/50 частин) виникла необхідність виділити земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться біля будинку в натурі. Однак, як з`ясувалося з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 013652, виданого Луцькою міською радою, земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташована у АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Оскільки співвласник земельної ділянки, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділити вищевказану земельну ділянку в натурі між співвласниками не є можливим. При цьому, вказує, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Однак, ОСОБА_4 постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. від 28.02.2020р. №65/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в державному акті не вказано часток земельної ділянці, яка перебуває у приватній спільній сумісній власності. ОСОБА_9 у визначений шестимісячний строк для прийняття спадщини із заявою до нотаріуса не звертався.

Ухвалою суду від 3 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, водночас подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Водночас, у заявах від 01.09.2020 року та 03.09.2020 року позовні вимоги визнали, не заперечили щодо їх задоволення, просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташована у АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 25.03.2004 року (а.с. 6).

Житловий будинок АДРЕСА_1 ) належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_7 (власник 44/100), ОСОБА_2 (власник 15/50 частин) та ОСОБА_5 (власник 13/50 частин), що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 9).

Як вбачається з договору дарування від 23.11.2007 року ОСОБА_7 належну йому частину будинку подарував синові ОСОБА_1 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак, ОСОБА_4 постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Горбач Л.С. від 28.02.2020р. №65/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в державному акті не вказано часток земельної ділянці, яка перебуває у приватній спільній сумісній власності (а.с. 16-17).

ОСОБА_9 у визначений шестимісячний строк для прийняття спадщини із заявою до нотаріуса не звертався.

З врахуванням викладеного та у зв`язку з необхідністю поділу земельної ділянки в натурі, позивач просить визнати за ним право власності на 44/100 частину земельної ділянки загальною площею 0,1000 га АДРЕСА_1 з урахуванням ст. 120 Земельного кодексу України.

При цьому, зокрема ОСОБА_4 у заяві від 01.09.2020 року не заперечувала щодо задоволення позову.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно частин 1, 2 статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Як вбачається з частини 1 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державний реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, зібрані у справі докази, їх належна оцінка та враховуючи вимоги ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 44/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 44/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк