ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1365/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Винник І.М.

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач (скаржник) ОСОБА_2 ,

виконавець приватний виконавець Плесюк О.С.,

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 (повний текст складено 30.06.2020, суддя в суді першої інстанції Демчик Р.В.) у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

у травні 2019 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням, яким просив визначити частку ОСОБА_1 у праві спільної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0114 та :01:004:0115 у розмірі 1 / 2.

В обґрунтування вказано на те, що у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10526/16-ц від 09.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 15.02.2014 в сумі 685483,80 грн. та 6854,00 грн. судового збору, а всього 692338,63 грн. В ході виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 з 30.12.1993 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка, згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №785342 від 07.04.2010 та серії ЯИ 785341 від 10.02.2010 є власником земельних ділянок кадастрові номери :01:004:0114 та :01:004:0115, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договорів дарування від 27.04.2018 ці земельні ділянки були подаровані ОСОБА_5 . Проте постановою апеляційного суду Черкаської області від 25.04.2019 у справі №711/6310/18 визнано недійсними договори дарування від 27.04.2018 цих земельних ділянок. Тому виконавець вважає, що ОСОБА_3 набула зазначені земельні ділянки, перебуваючи в шлюбі із боржником, їх не відчужувала, а відтак вони є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на викладене, приватний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням про визначення частки боржника у спільному майні.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 вказане подання приватного виконавця залишено без задоволення. Суд зазначив, що у боржника наявне інше майно за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, отже підстав для задоволення подання приватного виконавця за таких обставин немає.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, стягувач подав 16.07.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та новою постановою задовольнити подання приватного виконавця. Зазначає, що наявність іншого майна у боржника не перешкоджає можливості визначати частку боржника у спільному майні, адже це не стосується вирішення питання про черговість звернення стягнення для задоволення вимог стягувача.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа ОСОБА_3 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інтонації залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що у приватного виконавця Плесюка О.С. на виконанні перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10526/16-ц від 09.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 15.02.2014 в сумі 685483,80 грн. та 6854,00 грн. судового збору, а всього 692338,63 грн.

В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_1 з 30.12.1993 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 785342 від 07.04.2010 та серії ЯИ 785341 від 10.02.2010 володіє таким майном:

- земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0114, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0,1166 га, кадастровий номер :01:004:0115, цільове призначення для особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договорів дарування від 27.04.2018 ці земельні ділянки були подаровані ОСОБА_5 . Однак постановою апеляційного суду Черкаської області від 25.04.2019 у справі №711/6310/18 визнано недійсними договори дарування від 27.04.2018 цих земельних ділянок.

Виконавець вважає, що ОСОБА_3 (дружина боржника) набула зазначені земельні ділянки, перебуваючи в шлюбі із боржником, отже вони є спільною сумісною власністю подружжя та з такого майна може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї з тим, щоб задовольнити вимоги стягувача.

Одночасно, відповідно до листа регіонального сервісного центру в Черкаській області від 07.12.2017 №31/23/1-2072 за боржником обліковується 8 транспортних засобів згідно переліку. Приватний виконавцем на вказані транспортні засоби наклав арешт постановою від 13.12.2017 та вказане обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Крім того, постановою від 13.12.2017 вказані транспортні засоби оголошено у розшук.

Законодавством передбачено способи захисту прав стягувача у тому числі шляхом звернення стягнення на частку у майні боржника, що є у спільній частковій власності. Такі норми містяться в ст.366 ЦК України та 48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так за приписами ч.6 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.443 ЦПК України суд за подання державного виконавця вирішує питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Системний аналіз положень вищевказаних норм ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку про те, що державний виконавець під час виконання судового рішення наділений повноваженнями щодо виявлення майна боржника шляхом звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Судом встановлено, що 30.12.1993 між боржником у виконавчому провадженні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

Крім того, дружині боржника ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №785342, виданого Чапаєвською сільською радою 07.04.2010 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 19.11.2009 №ХХY1-15/Y, зареєстрованого в книзі записів Реєстрації державних актів на право власності на землю за №04, належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0114, а згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №785341, виданого Чапаєвською сільською радою 10.02.2010 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 19.11.2009 №ХХY1-15/Y, зареєстрованого в книзі записів Реєстрації державних актів на право власності на землю за №03, - земельна ділянка, площею 0,1166 га, кадастровий номер :01:004:0115.

Частиною другою статті 370 ЦК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова ВП ВС від 21.11.2018 у справі №327/504/17).

Крім того, відповідно до положень постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Такої позиції дотримується і ВС постанова від 21.03.2018 у справі 686/9580/16-ц.

Отже, набувши у власність у порядку приватизації земельні ділянки в 2010 році, дружина боржника отримала це майно в особисту приватну власність. Таким чином воно не є спільною сумісною власністю подружжя боржника та в ньому не може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї, що свідчить про правильність висновків суду в цій справі.

Апеляційні доводи скаржника правильності таких висновків не спростовують та не свідчать про інший правовий статус приватизованих дружиною боржника земельних ділянок.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 443 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством .

Повну постанову складено 07.09.2020.

Суддя-доповідач

Судді