Справа №345/2439/20
Провадження № 2/345/907/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, суд -

встановив:

що позивач звернувся до суду із даним позовом мотивуючи тим, що позивач, проживає в будинковолодінні по АДРЕСА_1 , яке побудоване ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 1989 році. Згідно записів з погосподарського обліку виконкому Копанківської сільської ради за 1986-1991р.р., станом на 15.04.1991 року, дане будинковолодіння відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.09.1990р., та в ньому були зареєстровані ОСОБА_3 та члени його сім`ї: дружина ОСОБА_4 та онука ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Копанківської сільської ради від 24.06.2020р. № 600. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , якій належала 1/3 частина будинковолодіння АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 22.03.2000 року на позивача склала заповіт. Проживаючи разом із бабою на час її смерті позивач прийняла спадщину у розмірі 2/3 частини від 1/3 частки (тобто, 2/9 частини) будинковолодіння АДРЕСА_1 . Крім того, іншу 1/3 частини від 1/3 частки (тобто, 1/9 частини) даного будинковолодіння після смерті дружини ОСОБА_4 успадкував чоловік спадкодавця ОСОБА_3 , а саме, як непрацездатний вдівець, який мав право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України та який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Копанківської сільської ради від 18.02.2020р. № 259. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , якому належала спадщина після смерті дружини ОСОБА_4 та його особиста 1/3 частка в будинковолодінні АДРЕСА_1 , що разом становить 4/9 частини всього будинковолодіння. За життя ОСОБА_3 04.07.2002 року на позивача склав заповіт. А тому, позивач, як спадкоємець за заповітом, на час смерті спадкодавця - ОСОБА_3 проживаючи разом з ним прийняла спадщину. З відповідними документами про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 та діда ОСОБА_3 позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою від 28.12.2019 р. Листом нотаріус від 03.07.2020р. за № 134/02-14 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння, так як право власності на житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 та відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі на дане нерухоме майно.

Згідно довідок виконавчого комітету Копанківської сільської ради від 18.02.2020р. № 259 та від 18.02.2020р. № 258 вбачається, що позивач дійсно проживала й була зареєстрована станом на день смерті спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спадковому будинковолодінні. Відповідачем за даним позовом є дочка спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тому позивач позов просить задоволити та визнати за нею право власності на спадкове майна за заповітом після смерті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак від неї подана заява про підтримання позову, а справу просить розглядати у її відсутності (а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_2 теж у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, а справу просить розглядати без її участі (а.с. 41).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка позивачу доводиться бабою (а.с. 14).

За життя ОСОБА_4 22.03.2000 року на позивача склала заповіт на все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося на час смерті (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який позивачу доводиться дідом (а.с. 17).

За життя ОСОБА_3 04.07.2002 року на позивача склав заповіт на все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося на час смерті (а.с. 16).

Згідно копії свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 21.09.1990 р. будинковолодіння по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_3 (а.с. 10-11).

Згідно записів з погосподарського обліку виконкому Копанківської сільської ради за 1986-1991р.р., станом на 15.04.1991 року у вказаному будинковолодінні проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 (а.с. 12).

У ст. 120 ЦК України (в редакції 1963р.) визначено, що майно колгоспного двору належать його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб, згідно ст.123 ЦК України ( в редакції 1963р.).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, спадкодавці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 володіли по 1/3 частині спадкового будинковолодіння.

Таким чином після смерті ОСОБА_4 , позивач успадкувала 2/3 частини від 1/3 частки (тобто, 2/9 частини) будинковолодіння АДРЕСА_1 . Крім того, іншу 1/3 частину від 1/3 частки (тобто, 1/9 частини) даного будинковолодіння після смерті дружини ОСОБА_4 успадкував чоловік спадкодавця ОСОБА_3 , як непрацездатний вдівець, який мав право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України та який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Копанківської сільської ради від 18.02.2020р. № 259.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Листом нотаріуса від 03.07.2020р. за № 134/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння, так як право власності на житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 та відсутністю документа, який визначає і підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі на дане нерухоме майно (а.с. 26).

Згідно заяви відповідача ОСОБА_2 , яка являється дочкою спадкодавців (а.с. 22), остання 28.12.2019 р. відмовилася від спадщини після смерті своїх батьків (а.с. 23).

Отже, відповідач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги не претендує на спадщину та не має претензій на спадкове майно і не визнав позовні вимоги позивача (а.с. 41).

Згідно довідок виконавчого комітету Копанківської сільської ради від 18.02.2020р. №259 та від 18.02.2020р. №258 вбачається, що я дійсно проживала й була зареєстрована станом на день смерті спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , а тому спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла (а.с. 15, 18).

Таким чином, позивач належно прийняла спадщину після смерті баби та діда.

Згідно копії технічного паспорта від 03.03.2020 р. будинковолодіння АДРЕСА_1 не містить споруд самочинного чи незавершеного будівництва (а.с. 27-32).

Також, судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, та немає спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, які визначені ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що за таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на вищевказане спадкове майно за заповітом після смерті баби та діда.

На підставі ст. ст. 1217, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України та керуючись ст. ст. 263-265ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в цілому право власності на спадкове майно за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: