Справа № 462/9688/13-ц
УХВАЛА

03 серпня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Іванюк І.Д.

за участі секретаря Гербут Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові заяву Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про видачу дубліката судового наказу №462/9688/13-ц та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

встановив:

Представник Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» - Середницький В.М. звернувся до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу №462/9688/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» боргу в сумі 1321 грн. 02 коп. та 114 грн. 70 коп. судового збору та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Заяву мотивує тим, що 20.12.2013 року Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/9688/13-ц видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» боргу в розмірі 1321,02 грн. та 114 грн. 70 коп. судового збору. Вказаний судовий наказ перебував на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби з березня 2014 року. Після ліквідації ДЖКП ДК «ЛОРТА» права вимоги до боржників ДЖКП ДК «ЛОРТА» щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги набуло ПрАТ «Львівобленерго». 06.04.2015 року у справі № 462/9688/13-ц ухвалою Залізничного районного суду м. Львова було проведено заміну сторони виконавчого провадження з ДЖКП «ЛОРТА» на ПАТ «Львівобленерго» (з травня 2017 року ПрАТ «Львівобленерго»), про що було повідомлено відділ державної виконавчої служби. Враховуючи відсутність будь якого погашення боргу при тривалому перебуванні виконавчого документа на виконанні, представник стягувача 23.07.2019 року та 24.02.2020 року звернувся до Залізничного ВДВС з письмовим запитом про стан виконавчого провадження з виконання судового наказу № 462/9688/13-ц. Згідно відповіді начальника Залізничного ВДВС від 30.03.2020 року, стало відомо, що державний виконавець виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, однак станом на 08.07.2020 року зазначені документи на адресу ПрАТ «Львівобленерго» не надходили, встановити місцезнаходження виконавчого документа немає можливості, тому такий слід вважати втраченим не з вини стягувача. Крім того, у зв`язку з втратою судового наказу, сплив строк пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, оскільки такий пропущено не з вини стягувача, тому просить видати дублікат судового наказу № 462/9688/13-ц від 20.12.2013 року та поновити строк пред`явлення судового наказу до виконання.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду заяви, при цьому від представника заявника Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, інші учасники процесу про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вивчивши заяву про видачу дубліката виконавчого листа та судовий наказ № 462/9688/13-ц, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважним, пропущений строку може бути поновлено.

На момент винесення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2013 року у справі № 462/9688/13-ц та пред?явлення вказаного рішення до примусового виконання був чинний Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 16.02.2010 року).

Згідно ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 16.02.2010 року) виконавчі документи можуть бути пред?явлені до виконання протягом 3 років, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню,- з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до ст. 22 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується ,

Згідно з положенням ст. 12 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 20.12.2013 року Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/9688/13-ц, винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» боргу в розмірі 1321,02 грн. та 114 грн. 70 коп. судового збору. Судовий наказ набрав чинності 11 лютого 2014 року /а.с.12/.

Даний судовий наказ був скерований на примусове виконання у Залізничний ВДВС ЛМУЮ у Львівській області 03.03.2014 року /а.с. 42/.

06.04.2015 року Залізничним районним судом м. Львова винесено ухвалу про заміну стягувача з Державного житлово-комунального підприємства Державний концерн «ЛОРТА» на Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного судового наказу /а.с.44/.

Також судом встановлено, що ПАТ «Львівобленерго» неодноразово, а саме 23.07.2019 року та 24.02.2020 року зверталомсь до Залізничного ВДВС м. Львів з письмовим запитом про надання належним чином завірених копій постанов про відкриття виконавчих проваджень та про хід виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 462/9688/13-ц /а.с. 45,46/.

З відповіді Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 30.03.2020 року № 15941 вбачається, що на виконанні Залізничного ВДВС м. Львів перебувало виконавче провадження АСВП №42352731 з примусового виконання судового наказу № 462/9688/13-ц, виданого 20.12.2013 року Залізничним районним судом м. Львова. 05.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) в редакції Закону, що була чинною на той час. Надати більш детальну інформацію щодо даного виконавчого провадження неможливо, у зв`язку із закінченням терміну його зберігання /а.с. 54/.

На даний час на адресу стягувача ПАТ «Львівобленерго» оригінал судового наказу №462/9688/13-ц від 20.12.2013 року та постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження не надходили.

Конституцією України (ст. 129-1) закріплено те, що судове рішення, є обов?язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Розділ VI ЦПК України закріплює процесуальний порядок вирішення судами питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Із змісту ст.433 ЦПК України вбачається, що у ЦПК України не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що судовий наказ Залізничного районного суду м. Львова № 462/9688/13-ц від 20.12.2013р. на час розгляду заяви не виконано, оригінал судового наказу було втрачено з незалежних від стягувача причин, ПрАТ «Львівобленерго» вживало заходів для з?ясування ходу виконавчого провадження із його виконання, однак це не давало жодних результатів, а тому суд прийшов до висновку, що заяву ПрАТ «Львівобленерго» слід задовольнити, видати дублікат судового наказу № 462/9688/13-цта поновити строк для пред`явлення даного виконавчого документу до виконання, оскільки такий пропущений із поважних причин.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 433, п.п. 17.4 розділу № 13 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про видачу дубліката судового наказу № 462/9688/13-ц та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задовольнити.

Поновити Приватному акціонерному товариству «Львівобленерго» пропущений строк для пред`явлення до виконання судового наказу № 462/9688/13-ц, виданого 20.12.2013 року Залізничним районним судом м.Львова.

Видати дублікат судового наказу виданого 20.12.2013 року Залізничним районним судом міста Львова у справі № 462/9688/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» боргу в розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 02 коп. та 114 грн. 70 коп. судового збору.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя Іванюк І.Д.