Справа № 727/7174/19
Провадження № 2/727/35/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря судового засідання Кицинюка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування обґрунтовуючи його тим, що відповідно до договору дарування від 15 серпня 2014 року № 3481 він подарував своїй доньці, яка є відповідачем по даній справі, квартиру, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказана квартира була його єдиним житлом, а договір дарування він уклав під впливом тяжкої обставини, оскільки був хворим, потребував стороннього догляду, а також внаслідок оспорювання його права власності на квартиру в судах. ОСОБА_1 , посилаючись на ст.ст.215, 216, 233 ЦК України вважав, що існують правові підстави для визнання вищевказаного договору дарування недійсним.

Позивач просив визнати недійсним договір дарування від 15 серпня 2014 року № 3481, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М.Ю., внаслідок його вчинення під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до позивача ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору дарування №3481 від 15 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М.Ю. На підставі договору за нею зареєстровано право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна . ОСОБА_2 зазначає, що оскільки ОСОБА_1 подано до суду позов про визнання недійсним договору дарування, то вказаний факт порушує її права, як власника нерухомого майна, а її право на квартиру оспорюється іншою особою - ОСОБА_1 , що є прямою загрозою для реалізації нею права власності, отриманого на законних підставах. За таких обставин вона змушена звернутися із зустрічною позовною вимогою про визнання права власності на квартиру. Посилаючись на ст.ст.15, 317, 319, 717, 392 ЦК України вважає, що існують правові підстави для задоволення зустрічного позову про визнання права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

07.11.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання зустрічного позову. Вказана заява не береться судом до уваги при розгляді справи, оскільки надійшла на електронну адресу суду, що унеможливлює встановити достовірність її подання позивачем.

15.01.2020 року до початку розгляду справи по суті від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшла заява про залишення позову без розгляду.

15.01.2020 року в судовому засідання відповідач ОСОБА_2 зустрічний позов підтримала, обґрунтовуючи його вимогами, викладеними у зустрічній позовній заяві. Просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник 24.01.2020 року в судове засідання не з`явилися. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 24.01.2020 року в судове засідання не з`явилася. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги викладені у зустрічному позові підтримала.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування залишено без розгляду.

Суд, вислухавши відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування №3481 від 15 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М.Ю (реєстровий №3481) ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.35-36).

Відповідач зареєструвала шлюб 04.08.2017 року з ОСОБА_5 та у зв`язку з реєстрацією шлюбу її прізвище змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.50).

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна , що вбачається з інформації з вказаного реєстру від 04.06.2019 року № 169212027 (а.с.38-39).

Відповідно до технічного паспорту на вищезазначену квартиру встановлено, що квартира складається з трьох житлових кімнат, загальна площа - 71,3/68,2 кв.м., житлова площа - 39,3 кв.м. (а.с.43-44).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу ведення реєстру територіальної громади від 01.06.2018 року (а.с.45).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено: по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття розміщена у главі 29, розділу І, книги третьої ЦК України «Захист права власності», тобто стосується випадків, коли існуюче та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв`язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. Із цим кореспондується ст.11 ЦК України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення претендування на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватися на встановленому судом під час розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Отже, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Право власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру підтверджується наданими нею належними та допустимими доказами, наведеними вище.

Доводи ОСОБА_2 про те, що факт подачі позову ОСОБА_1 порушує її права, як власника нерухомого майна, а її право на квартиру оспорюється є безпідставними, оскільки вказаний факт не свідчить про неможливість реалізації відповідачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів, а наявність суб`єктивного права ОСОБА_2 , як власника нерухомого майна, підтверджена належними правовстановлюючими документами.

Крім того, позовні вимоги за первісним позовом про визнання недійсним договору дарування за заявою представника позивача ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 січня 2020 року залишено без розгляду.

На даний час не встановлено порушень прав позивача, які б підлягали захисту, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,12, 13, 76-81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.01.2020 року.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаюча за адресою АДРЕСА_3 .

Суддя Л. І. Кодрян