Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_1 , відповідачі по справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та згідно з даними особового рахунку опалювальна площа квартири складає 47,2 кв.м.. Позивачем надаються відповідачам послуги гарячого водопостачання, за користування яким проводяться нарахування згідно до тарифів. Між тим, в порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги за даною адресою не здійснювалась, в результаті чого станом на 01 березня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 30810,41 грн. 02 серпня 2018 року між сторонами було укладено договір реструктуризації №287. За умовами вказаного договору відповідачі повинні були погасити заборгованість станом на 02 серпня 2018 року в розмірі 12319,77 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів. Оскільки вимоги договору відповідачами не виконано, позивач вимушений був звернувся до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, позивач провис стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги в розмірі 30810,41 грн., суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобов`язання, яка складає 976,63 грн. та 3% річних, які складають 1571,36 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , та відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 є споживачем теплової енергії.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Разом з тим, ст. 4 даного Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу.

Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

В силу ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

При цьому пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Натомість, відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена також змістом ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з роздруківкою особового рахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: АДРЕСА_1 ( мешканців 2, льготи відсутні), за період з 01 серпня 2018 року по 01 березня 2020 року становить 30812,41 грн.

Крім того, судом досліджено договір №287 від 02 серпня 2018 року про реструктуризацію заборгованості за вказаною адресою, який було укладено між ККП «Маріупольтепломережа» та ОСОБА_1 . Відповідно договору, станом на 01 серпня 2018 року встановлено суму заборгованості 12319,77 грн., яка підлягає погашенню щомісячно разом із поточними платежами за користування послугами, наданими позивачем.

Оскільки відповідачами не виконано вимог договору про реструктуризацію заборгованості, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 1571,36 грн. та інфляційні витрати в розмірі 976,63 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд враховує надану відповідачем ОСОБА_1 заяву, відповідно до якої він в повному обсязі визнає позовні вимоги, отже не оспорює наявності підстав для стягнення зазначеної заборгованості.

Таким чином, з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню зазначена сума заборгованості за користування послугами з теплопостачання, 3% річних та інфляційні витрати.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141,142, 206, 263-265, 281, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» Маріупольської міської ради заборгованість за користування послугами теплопостачання станом на 01 березня 2020 року в сумі 30810,41 грн. на р/р НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», (о/рахунок № НОМЕР_4 ), 3% річних у розмірі 1571,36 грн., інфляційні витрати в сумі 976,63 грн., а також витрати по сплаті судового збору в рівних частках з кожного по 1051,00 грн., що загалом складає 2102,00 грн. на р/р НОМЕР_5 в АТ «ПУМБ», .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва