Справа № 484/1025/20 Головуючий у 1-й інстанції Хемич О.Б.
Провадження № 22ц/812/1539/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Лівінського І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Хемич О.Б. у місті Первомайську Миколаївської області о 8 год.25 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 19 211 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 30 травня 2013 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом нарахованих на прострочений кредит у відповідності до положень статті 625 ЦК України, а також пені і штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2013 року станом на 10 березня 2020 року в сумі 10 104 грн. 77 коп. та 1 105 грн. 63 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але при підписанні анкети 30 травня 2013 року з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, а за такого, підстави для їх стягнення відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у позові прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК країни, пені і штрафами, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині залишити рішення без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, пені та штрафів, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем анкетою-заявою.

Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Наголошував, що відповідач не оспорював заборгованість, вимог про визнання кредитного договору недійсним не заявляв та не заперечував проти позову, що на його думку свідчить про визнання позову відповідачем. Навпаки, відповідач користувався коштами банку для поповнення мобільного телефону, розраховувався карткою в магазинах, отримував готівку та вносив кошти на погашення заборгованості.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів з підстав визначених статтею 625 ЦК України, пенею та штрафами, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, зазначав, що 29 жовтня 2018 року банком проведено чергову комплексну актуалізацію «Умов та правил», за якими додано новий пункт, яким передбачено розмір відсотків від суми неповернутого у строк кредит, та становить 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд».

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 9 вересня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2013 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду платіжної картки (а.с.22).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався. Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 9 січня 2014 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 8 000,00 грн., 17 червня 2015 року його зменшено до розміру в 7 450 грн., 4 вересня 2015 року відповідно до 7 000 грн., 27 жовтня 2015 року до 6 680грн., а 16 травня 2019 року зведено до 0,00 грн.(а.с.21).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 30 травня 2013 року і до грудня 2021 року (а.с.20).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.23, 24-58).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.24-58), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.23), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.

Незважаючи на такі обставини, банком станом на 10 березня 2020 року розрахована заборгованість відповідача на загальну суму 19 211 грн. 05 коп., з яких: 10104грн. 77 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 762 грн. 30 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочене тіло кредиту відповідно до статті 625 ЦК України, 3 952 грн. 98 коп. нарахована пеня, 500 грн. фіксована частина штрафу та 891,00 грн. процентна складова штрафу (а.с.7-14).

З розрахунку (а.с.7-14) вбачається, що у заборгованість за простроченим тілом кредиту банком включені нарахування за процентами за користування кредитом та простроченим кредитом у щомісячному розмірі 2,3 % з підвищенням ставки з 1 вересня 2014 року до 2,7%, з 1 квітня 2015 року до 3,5 %, які безпідставно погашені за рахунок кредиту в сумі 12 207 грн. 04 коп., а також пені за двома різними коефіцієнтами, та процентною ставкою на прострочений кредит за статтею 625 ЦК України, яка банком нарахована з 1 жовтня 2019 року в розмірі 7 % щомісячно (84% річних), незважаючи на те, що у заяві позичальника, яка ним підписана 30 травня 2013 року, відсоткові ставки не зазначені, а застосування пені, комісії та штрафів не передбачено.

Відтак, позивачем штучно розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення за рахунок здійснення погашення за рахунок тіла кредиту процентів на загальну суму 12 207 грн. 04 коп., пені в розмірі 900,00 грн., а також нарахування комісії, страховки та включення інших нарахувань за різними процентними ставками (а.с.7-14, 15-19).

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг із змінами, що відбулись після підписання позичальником анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі і за нарахованими на прострочений кредит у відповідності до статті 625 ЦК України, які визначені та нараховані у розмірі, визначеному виключно в Умовах та Правилах, а також сплату пені та штрафів, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у своєї постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення таких складових як процентів за користування кредитом та відсотків на прострочений кредит, пені та штрафу, та вірно оцінені і ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банку.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки, визначеної виключно в Умовах та Правилах, її стягнення, та стягнення пені та штрафних санкцій.

Сам розрахунок простроченого тіла кредиту із застосуванням відсотків за порушення зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірі 84% (або 7% щомісяця), визначеного відповідно до п.п. 2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг, не є беззаперечною підставою для стягнення банком процентів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України.

За такого, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення штрафу і пені, суд правильно відмовив у стягненні такої заборгованості.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Щодо іншої частини судового рішення про стягнення простроченого тіла кредиту, то воно в цій частині не оскаржено, а тому колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряється.

Одночасно судом вірно відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у відповідності до статті 625 ЦК України.

По-перше, такі проценти нараховані частково на поточні платежі, що виключає підстави для їх застосування у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність боржника виключно за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

По-друге, нарахування банком таких процентів за невиконання боржником грошового зобов`язання у зв`язку з прострочкою виконання щодо повернення кредитних коштів також не підтверджена відповідними доказами, так як проценти у відповідності до статті 625 ЦК України нараховані за період до 10 березня 2020 року, тобто в межах строку дії платіжних карток, з якими пов`язані строки виконання зобов`язань щодо повернення позичених коштів. Такі строки сплинуть у грудні 2021 року, внаслідок чого прострочка виконання боржником цього зобов`язання судами не встановлена.

І в-третіх, банком штучно включено у суму простроченого тіла кредиту проценти у розмірі, визначеному у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, які не угоджені з позичальником, та на яку у подальшому, вже з посиланням на положення частини 2 статті 625 ЦК України, кредитором повторно нараховані відсотки за прострочення грошового зобов`язання у значно більшому розмірі.

Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року під час розгляду справи № 912/1120/16 провадження № 12-142гс19.

За такого посилання банку в апеляційній скарзі на право кредитора вираховувати проценти на прострочене тіло кредиту у відповідності до статті 625 ЦК України, на рівні процентної ставки, визначеної в Умовах та правилах, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки їх розмір між позичальником та кредитором не узгоджено, а Умови та правила надання банківських послуг, які містять такі положення, відповідачем не підписані.

Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору та наданого розрахунку, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

І.В. Лівінський