Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 523/1653/16-ц

провадження № 61-9230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Гірняк Л. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного казначейства України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами досудового слідства та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2003 року відносно нього - голови правління ЗАО «Фармнатур» порушено кримінальну справу № 90 через перевищення службових повноважень та присвоєння чужого майна в особливо крупних розмірах за частиною третьою статті 365, частиною п`ятою статті 191 КК України прокуратурою Суворовського району міста Одеси, з обранням міри запобіжного заходу - підписка про невиїзд. У своїх обґрунтуваннях, з того часу кримінальне провадження відносно нього тривало, справа Суворовським райсудом м. Одеси неодноразово поверталась в прокуратуру району для проведення додаткового розслідування, а 30 березня 2011 року прокуратура району кваліфікувала його дії за частиною другою статті 366, частиною другою статті 367 КК України. Позивач оскаржував у Суворовському районному суді м. Одеси постанову про порушення проти нього кримінального провадження та лише 03 грудня 2012 року Суворовський райсуд м. Одеси своєю постановою скасував постанову прокуратури від 23 травня 2011 року про порушення кримінальної справи за частиною другою статті 366, частиною другою статті 367 КК України, яка залишилась без змін згідно з ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року.

Зазначав, що з 2003 року по 2013 року його незаконно переслідували органи досудового слідства прокуратури Суворовського району міста Одеси, через ці дії його позбавили звичного життя, можливості працювати за досвідом, він втратив свій звичний заробіток, стан його фізичного здоров`я погіршився, а тому вважав, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 646 740 грн.

Також позивач просив відшкодувати йому збитки, завдані незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на загальну суму - 4410140 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів свої вимоги, оскільки не надав суду будь-які докази на підтвердження своїх вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 360 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, виходив із того, що позивачем на обґрунтування своїх вимог щодо втрати заробітку та недоотримання інших грошових доходів, витрат на надання юридичної допомоги, затрат у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зав`язків та втрати фізичного здоров`я, доказів не надано, у зв`язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Разом з тим, враховуючи те, що позивач тривалий час з 30 вересня 2003 року по 06 лютого 2013 року знаходився під слідством і судом, вважав позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди доведеними, визначивши розмір такого відшкодування виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У листопаді 2017 року Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційні скарги мотивовані тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 30 вересня 2003 року відносно ОСОБА_1 - голови правління ЗАО «Фармнатур» порушено кримінальну справу № 90 через перевищення службових повноважень та присвоєння чужого майна в особливо крупних розмірах за частини третьої статті 365, частини п`ятої статті 191 КК України прокуратурою Суворовського району міста Одеси, з обранням міри запобіжного заходу - підписка про невиїзд.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало, справа Суворовським районним судом м. Одеси неодноразово поверталась в прокуратуру району для проведення додаткового розслідування, а 30 березня 2011 року прокуратура району кваліфікувала його дії за частиною другою статті 366, частиною другою статті 367 КК України. Позивач оскаржував у Суворовському районному суді м. Одеси постанову про порушення проти нього кримінального провадження.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2012 року скасована постанова старшого слідчого прокуратури Суворовського району міста Одеси Хайнака В. Д. від 23 травня 2011 року про порушення кримінальної справи за частиною другою статті 366, частиною другою статті 367 КК України та матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 366, частиною другою статті 367 КК України повернуто прокурору Суворовського району міста Одеси у зв`язку з відсутністю достатніх підстав для порушення кримінальної справи. Дана постанова суду набрала законної сили 06 лютого 2013 року, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Отже, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, оскільки незаконно перебував під слідством з 30 вересня 2003 року по 06 лютого 2013 року, до нього були застосовані запобіжні заходи, визначивши розмір такого відшкодування виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення у справі у іншій частині, апеляційний суд виходив із того, що позивачем на обґрунтування своїх вимог щодо втрати заробітку та недоотримання інших грошових доходів, витрат на надання юридичної допомоги, затрат у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зав`язків та втрати фізичного здоров`я, доказів не надано, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що спір по суті апеляційним судом вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун