Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/258/20

26 серпня 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації "Резиденція "Синьогора" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача Державної організації "Резиденція "Синьогора" (надалі ДО "Резиденція "Синьогора") про скасування наказу від 03 лютого 2020 року № 16 про звільнення її з роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, поновлення її на роботі на посаді адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу ДО "Резиденція "Синьогора" та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 08 травня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія Ігоря Михайловича .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 17 січня 2006 року її прийнято на роботу адміністратором відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу ДО "Резиденція "Синьогора". Наказом генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 03 лютого 2020 року № 16 її звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. Вважає виданий відповідачем наказ про її звільнення незаконним, оскільки в організації не було проведено скорочення штату працівників, а сам наказ виданий її керівником з метою звільнення невигідних для нього працівників. Зазначає, що на час звільнення їй не було запропоновано вакантні посади, які існували в організації, що є порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України. Крім того, в порушення вимог ст.43 КЗпП України її звільнення проведено за відсутності згоди профспілкового комітету організації, що також свідчить про упередження адміністрації щодо неї. Оскільки в добровільному порядку вирішити виниклий спір представники відповідача відмовляються, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначила, що відповідно до наказу т.в.о Генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 30 серпня 2019 року, з метою належного використання державних коштів, покращення фінансового стану організації та результативності функціонування її структурних підрозділів, оптимізації витрат до отримуваних доходів, з метою раціонального використання людських ресурсів внесено зміни до штатного розпису на 2019 рік, згідно з яким у господарсько-виробничому відділі виведено посади маляра та столяра, у відділі забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу посади менеджера у готельному господарстві, адміністратора (чотири одиниці), сестри-господині, оператора пральних машин та прибиральника території, в оздоровчо-лікувальному комплексі посаду фельдшера та дві посади сестри медичної з фізіотерапії. Цим же наказом введено у штатний розпис в інженерно-технічній службі резиденції та готельного комплексу дві посади муляра, чотири посади штукатура, три посади маляра, посади покрівельника та столяра; у відділі забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу введено посаду заступника начальника відділу та комірника.

Позивачка 04 вересня 2019 року була письмово попереджена про скорочення посади адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу, їй було запропоновано всі вакантні посади на зайняття яких їй слід подати відповідну заяву. В переліку посад позивачці було запропоновано й посаду заступника начальника відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу, тобто посаду, функціональні обов`язки за якою співпадають з її попередніми функціональними обов`язками адміністратора. Однак, позивачка відмовилася отримувати попередження про наступне вивільнення, про що цього дня комісією організації складено відповідний акт. Оскільки 15 жовтня 2019 року одну із працівників (адміністраторів) з більшою кваліфікацією та продуктивністю праці - Сапіжак Г.М. , яка погодилась на призначення на посаду заступника начальника відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу, призначено на цю посаду, позивачку повторно повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано всі вакантні на той час посади. Разом з тим, ОСОБА_1 не погодилася на переведення на запропоновані вакантні посади в організації.

02 грудня 2019 року адміністрація звернулася з поданням до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ст.1 ст. 40 КЗпП України. Листом від 16 грудня 2019 року № 16 профспілковий комітет повідомив, що не надав згоди на звільнення позивачки з роботи у зв`язку з тим, що у сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком. Вважаючи відсутність згоди профкому необґрунтованою, наказом від 03 лютого 2020 року № 16 її звільнено з посади адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення позивачки правомірним, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - генеральний директор ДО "Резиденція "Синьогора" Капій І.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2006 року позивачку ОСОБА_4 прийнято на роботу адміністратором відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу ДО "Резиденція "Синьогора", що підтверджується наказом (а.с.214).

Відповідно до наказу т.в.о генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 30 серпня 2019 року № 85, з метою належного використання державних коштів, покращення фінансового стану організації та результативності функціонування її структурних підрозділів, оптимізації витрат до отримуваних доходів, з метою раціонального використання людських ресурсів внесено зміни до штатного розпису на 2019 рік, згідно з яким у господарсько-виробничому відділі виведено посади маляра та столяра, у відділі забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу посади менеджера у готельному господарстві, адміністратора (чотири штатні одиниці), сестри-господині, оператора пральних машин 2р. та прибиральника території, в оздоровчо-лікувальному комплексі посади фельдшера, сестри медичної з фізіотерапії, сестри медичної. Цим же наказом введено у штатний розпис в інженерно-технічній службі резиденції та готельного комплексу дві посади муляра 4р., чотири посади штукатура 4р., три посади маляра 4 р., посади покрівельника будівельного 4 р. та столяра 4 р. У відділі забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу введено посади заступника начальника відділу та комірника (а.с. 29-31).

Наказом т.в.о генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 30 серпня 2019 року № 86 "Про ведення в дію штатного розпису Державної організації "Резиденція "Синьогора" на 2019 рік", штатний розпис ДО "Резиденція "Синьогора", затверджений керівником Державного управління справами, уведено в дію з 02 вересня 2019 року (а.с. 32-33).

Наказом т.в.о генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 02 вересня 2019 року № 106 зобов`язано попередити працівників про скорочення посад з 04 листопада 2019 року, зокрема менеджера, адміністратора (чотири одиниці), сестру-господиню у готельному господарстві відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу, фельдшера та сестру медичну оздоровчо-лікувального комплексу; ознайомити працівників, які працюють на цих посадах під підпис; запропонувати всім працівникам, хто підпадає під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії, та у разі відмови від переведення або відсутністю вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.152-154).

04 вересня 2019 року позивачку було повідомлено про скорочення посади адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу про наступне вивільнення, їй було запропоновано всі вакантні на той час посади та у разі згоди на переведення на одну із вакантних посад запропоновано подати відповідну заяву. Також її було попереджено, що у разі відмови від переведення на запропоновані вакантні посади, трудовий договір буде розірвано на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП (а.с.155-159). Враховуючи те, що позивачка відмовилася від одержання попередження про наступне вивільнення цього ж дня представниками відповідача складено акт (а.с. 160-161).

Наказом генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. від 15 жовтня 2019 року № 148 адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу Сапіжак Г.М. , яка також була попереджена про наступне вивільнення, переведено на посаду заступника начальника відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу. При цьому адміністрацією враховано переважне право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці (а.с.216-217).

Після переведення Сапіжак Г.М. на посаду заступника начальника відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу, позивачку повторно повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано всі інші вакантні на той час посади в організації. Разом з тим, ОСОБА_1 не погодилася на переведення на запропоновані вакантні посади в організації, про що письмово зазначила на списку вакантних посад ДО "Резиденція "Синьогора" станом на 15 жовтня 2019 року (а.с.164-165).

Будь-якого письмового доказу про те, що позивачка зверталася з заявами до відповідача про призначення її на запропоновані вакантні посади до закінчення строку попередження, останньою суду не подано.

02 грудня 2019 року адміністрація звернулася з поданням до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ст.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.168-169). Листом від 16 грудня 2019 року № 16 профспілковий комітет повідомив, що не надав згоди на звільнення позивачки з роботи у зв`язку з тим, що у сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком (а.с.170).

Оскільки ОСОБА_1 відмовилася від переведення на запропоновані вакантні посади, наказом відповідача від 03 лютого 2020 року № 16 її звільнено з посади адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.38).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивачки про те, що їй не запропоновано вакантні посади в ДО "Резиденція "Синьогора" наявні на день її звільнення. Так, в судовому засіданні досліджено список вакантних посад ДО "Резиденція "Синьогора" станом на 15 жовтня 2019 року, яким позивачці запропоновано всі вакантні посади в організації та від переведення на які вона відмовилася. За твердженням представника відповідача інші вакантні посади на день звільнення позивачки не появилися. Будь-яких доказів на підтвердження того, що на день звільнення у відповідача наявні були інші вакантні посади, позивачкою суду не подано. За таких обставин безпідставним є посилання позивачки на невиконання відповідачем свого обов`язку з працевлаштування, передбаченого ст.49-2 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування такої відмови, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 210/1440/16-ц, за змістом вказаної вище норми суд, розглядаючи трудовий спір, має з`ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення.

В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 2019 року відповідач звертався з поданням до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ст.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.168-169). Листом від 16 грудня 2019 року № 16 профспілковий комітет повідомив, що не надав згоди на звільнення позивачки з роботи у зв`язку з тим, що у сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком (а.с.170). Суд вважає правильною позицію відповідача про відсутність у листі профспілки правового обґрунтування свого рішення про відмову у звільненні позивачки. Зокрема, лист профспілки не містить оцінки основної підстави, яка дає переважне право на залишення на роботі - кваліфікації та продуктивності праці, а акцентовано виключно на характеристиці працівника як єдиної працевлаштованої особи в сім`ї. Отже суд також відхиляє доводи позивачки про порушення відповідачем законодавства про працю в цій частині.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Така позиція викладена й у постанові ВС від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а.

Безпідставними на переконання суду є доводи представника позивача про те, що введені відповідачем в дію штатні розписи свідчать про відсутність змін в організації виробництва і праці.

Судом встановлено, що з метою належного використання державних коштів, покращення фінансового стану організації та результативності функціонування її структурних підрозділів, оптимізації витрат до отримуваних доходів, з метою раціонального використання людських ресурсів відповідачем внесено зміни до штатного розпису на 2019 рік. Відповідачем скорочено чотири посади адміністратора у господарсько-виробничому відділі через відсутність навантаження у готельному комплексі. Після скорочення штату такі обов`язки виконує одна особа - заступник начальника відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу.

Суд вважає, що визначати чисельність і штатний розпис є правом власника або уповноваженого ним органу. При розгляді спору про поновлення працівника на роботі суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), однак не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник на свій розсуд має право вирішувати питання про чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає позов безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, ст. ст. 21, 40, 233 КЗпП України, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Державної організації "Резиденція "Синьогора" про визнання незаконним та скасування наказу Державної організації "Резиденція "Синьогора" від 03 лютого 2020 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді адміністратора відділу забезпечення діяльності резиденції та готельного комплексу Державної організації "Резиденція "Синьогора" та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О. А. Шишко